ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
іменем України
14 березня 2024 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 740/6452/21
Головуючий у першій інстанції – Пантелієнко В. Г.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/360/24
Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої - судді Шитченко Н.В., 
суддів Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, – Приватне акціонерне товариство «Уніка»,
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 01 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
                                
                                   У С Т А Н О В И В:
У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з відповідача на його користь 111 326 грн у відшкодування майнової шкоди.
Заявлені вимоги обґрунтовано тим, що 19 жовтня 2020 року о 14 год. 00 хв ОСОБА_2 на автодорозі Київ-Чернігів - Нові Яриловичі в с. Гарбузин Козелецького району, керуючи автомобілем марки «Volkswagen Crafter», д.н.з НОМЕР_1 , у порушення п.п. 2.3. (б), 12.1, 13.1 ПДР України відволікся від керування транспортним засобом, не вибрав безпечної швидкості руху, безпечної дистанції та інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Mitsubishi L 200», д.н.з. НОМЕР_2 , що рухався в попутному напрямку, і яким керував позивач. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Страхова компанія ПрАТ «Уніка» відшкодувала позивачу 128 000 грн страхового відшкодування, залишки транспортного засобу ОСОБА_1 відчужено за 177 000 грн. Відповідно  до висновку експерта внаслідок ДТП позивачу завдано майнову шкоду на суму 416 326 грн. Ураховуючи часткове відшкодування коштів страховою компанією, суму, отриману за продаж автомобіля, позивач просив стягнути з ОСОБА_2 розмір некомпенсованих збитків, що становить 111 326 грн.
Заочним рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 01 лютого 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 111 326 грн в рахунок відшкодування майнової шкоди та 7 113,26 грн в рахунок відшкодування судових витрат, а всього стягнуто 118 439, 26 грн.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на ухвалення судового рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати заочне рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 01 лютого 2022 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що матеріали справи не містять доказів вини ОСОБА_2 у скоєнні ДТП, оскільки провадження про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строку притягнення до такої відповідальності, позивачем вимог щодо встановлення вини ОСОБА_2 не заявлено.
Вважає, що в матеріалах справи відсутні докази продажу автомобіля за ціною 177 000 грн. Указує, що автомобіль позивача після ДТП пересувався власним ходом, власник продовжував його використовувати, а ринкова вартість транспортного засобу є набагато більшою, ніж зазначив позивач.
У наданому відзиві ОСОБА_1 , не погодившись з доводами апеляційної скарги ОСОБА_2 , вважає, що підстави для задоволення скарги відсутні. Зазначає, що непритягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності не є реабілітуючою обставиною та не доводить відсутності його вини, справу відносно відповідача закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. Посилається на наявність у матеріалах справи належних доказів на підтвердження завданої позивачу шкоди.
ПрАТ «Уніка» відзив на апеляційну скаргу у встановлений строк не подавало.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а заочне рішення – без змін, виходячи з наступного.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що між діями ОСОБА_2 та шкодою, завданою позивачу, наявний безпосередній причинний зв`язок, ПрАТ «Уніка» сплатило позивачу страхове відшкодування у сумі 83 464,05 грн, у результаті чого позивач має право на отримання 111 326 грн різниці між розміром заподіяної внаслідок ДТП шкоди та розміром отриманої ОСОБА_1 страхової виплати і доходу від продажу залишків автомобіля.
Колегія суддів погоджується з наведеним висновком суду першої інстанції, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.
У справі встановлено, ОСОБА_1 на праві власності належав автомобіль «Mitsubishi L 200», д.н.з. НОМЕР_2 (а.с. 10).
19 жовтня 2020 року о 14 год. 00 хв. ОСОБА_2 на автодорозі Київ-Чернігів - Нові Яриловичі в с. Гарбузин Козелецького району, керуючи автомобілем марки «Volkswagen Crafter», д.н.з НОМЕР_1 , у порушення пунктів 2.3 (б), 12.1, 13.1 ПДР України проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою та не реагував на її зміну, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Mitsubishi L 200», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався попереду нього в попутному напрямку. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. 
Відомості за вказаним фактом 20 жовтня 2020 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020270130000582 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
Постановою слідчого СВ відділення поліції №1 Чернігівського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області від 12 березня 2021 року закрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020270130000582 від 20 жовтня 2020 року у зв`язку з встановленням відсутності складу кримінального правопорушення (а.с. 11-13). 
У вказаній постанові слідство дійшло до висновку про відсутність  складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та наявність ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (порушення водіями правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажів, шляхів, шляхових споруд чи іншого майна), зокрема водієм ОСОБА_2 було порушено Правила дорожнього руху України, а саме: 2.3 (б) (бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі), п. 12.1 (під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним), п. 13.1 (водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу), що стало причиною ДТП та спричинило механічні пошкодження транспортних засобів. 
Постановою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 14 квітня 2021 року закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків притягнення до адміністративної відповідальності (а.с. 14-15).
Висновком № 105 експертного автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу від 11 червня 2021 року встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля – пікапа «Mitsubishi L 200», д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження у ДТП 19 жовтня 2020 року, прийнята рівною його ринковій вартості на момент перед ДТП, та складає 416 326 грн (а.с. 16-25).
Сторони не заперечували, що на час ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Volkswagen Crafter», д.н.з НОМЕР_1 , була застрахована у ПрАТ «Уніка». Страховиком здійснено виплату ОСОБА_1 страхового відшкодування у сумі 128 000 грн (а.с. 37).
Звернувшись з цим позовом, ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 , тобто особи, винної у ДТП, 111 326 грн різниці між розміром заподіяної шкоди та розміром отриманої позивачем страхової виплати та доходу від продажу залишків автомобіля.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю здоров`ю, майну третьої особи.
За змістом ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Верховний Суд України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 дійшов висновку, що якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
Проаналізувавши у повній мірі вищенаведені норми та вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 завданої майнової шкоди.
Матеріалами справи підтверджено, 19 жовтня 2020 року о 14 год. 00 хв ОСОБА_2 на автодорозі Київ-Чернігів - Нові Яриловичі в с. Гарбузин Козелецького району, керуючи автомобілем марки «Volkswagen Crafter», д.н.з. НОМЕР_1 , проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою та не реагував на її зміну, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Mitsubishi L 200» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався попереду нього в попутному напрямку.
У постанові про закриття кримінального провадження від 12 березня 2021 року (а.с. 11-13), яка є чинною, зазначено, що ОСОБА_2 , допитаний як свідок, пояснював, що 19 жовтня 2020 року близько 14 год. на автомобілі «Volkswagen Crafter», д.н.з НОМЕР_1 , рухався по автодорозі Київ-Чернігів - Нові Яриловичі в напрямку м. Чернігова в с. Гарбузин. Під час руху була світла пора доби, опадів не було, дорожнє покриття було сухе. Рухався він в правій смузі для руху в напрямку м. Чернігова зі швидкістю приблизно 50-60 км/год. Під час руху в автомобілі перебував один. Також в автомобілі перебував вантаж загальною масою приблизно 1 500 кг. Рухаючись на ділянці дороги майже в кінці с. Гарбузин у його автомобілі на панелі приладів з`явилося повідомлення про несправність, таким чином він відволікся від керування автомобілем. Коли він перевів погляд на проїжджу частину дороги, то по переду себе на його смузі руху він побачив автомобіль «Mitsubishi L 200», який був направлений в напрямку м. Чернігова. На його думку, даний автомобіль перебував нерухомий або рухався дуже повільно. У той час між його автомобілів та автомобілем «Mitsubishi L 200» була відстань приблизно 20-30 метрів. Відразу після цього він застосував гальмування та повернув кермо праворуч. Після чого зіткнувся з задньою частиною автомобіля «Mitsubishi L 200», виїхав праворуч, де на узбіччі зіткнувся з металевим відбійником, який огороджував АЗС «АНП». До того часу як він відволікся, автомобіля «Mitsubishi L 200» не бачив та його смуга руху була вільна.
Порушення саме ОСОБА_2 пунктів 2.3 (б), 12.1, 13.1 ПДР України спричинило механічні пошкодження транспортних засобів та визначено причиною ДТП, що встановлено постановою слідчого СВ відділення поліції №1 Чернігівського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області від 12 березня 2021 року. 
Постановою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 14 квітня 2021 року провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП (закінчення на момент розгляду справи строків притягнення до адміністративної відповідальності).
Твердження ОСОБА_2 про те, що матеріали справи не містять доказів його вини у скоєнні ДТП, не знайшли підтвердження, оскільки закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення внаслідок   закінчення на момент розгляду справи строків притягнення особи до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП, не є реабілітуючою відповідача обставиною, яка спростовує наявність вини ОСОБА_2 у скоєному ДТП і він не звільняється від обов`язку відшкодувати заподіяну його діями шкоду в порядку цивільного судочинства.
Беручи до уваги те, що причиною ДТП, яка мала місце 19 жовтня 2020 року, стало порушення ОСОБА_2 пунктів 2.3 (б), 12.1, 13.1 ПДР України, пояснення відповідача під час досудового розслідування, за змістом яких він фактично визнавав вину у вчиненні ДТП, пояснюючи, що відволікся від керування автомобілем, внаслідок чого відбулося зіткнення з транспортним засобом під керуванням ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що наявний безпосередній причинний зв`язок між діями ОСОБА_2 та шкодою, завданою позивачу. Відповідач належними доказами цих висновків суду першої інстанції не спростував.
За даними проведеного 11 червня 2021 року експертного автотоварознавчого дослідження вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля – пікапа «Mitsubishi L 200», д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження у ДТП 19 жовтня 2020 року, прийнята рівною його ринковій вартості на момент перед ДТП, та складає 416 326 грн.
Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Volkswagen Crafter», д.н.з НОМЕР_1 , на час ДТП була застрахована у ПрАТ «Уніка», якою здійснено ОСОБА_1 виплату страхового відшкодування у сумі 128 000 грн (а.с. 37). 
Залишки транспортного засобу продано позивачем за 177 000 грн, про що свідчить витяг з платформи «Audatex» (а.с. 36). Автомобіль позивача ідентифіковано за номером шасі. Зазначено, що торги відбувались з 19 травня 2021 року по 26 травня 2021 року.
Доводи ОСОБА_2 про те, що автомобіль позивача після ДТП пересувався власним ходом, власник продовжив його використовувати, а транспортний засіб ОСОБА_1 відчужив дорожче, ніж указано в позові, апеляційний суд відхиляє, оскільки належних доказів на їх підтвердження відповідачем не надано, відповідних клопотань не заявлено, а за змістом ст. 81 ЦПК України доказування (а отже і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). 
Установивши, що вартість матеріального збитку, завданого ОСОБА_1 пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, перевищує виплачений ПрАТ «Уніка» позивачу розмір страхового відшкодування, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що з відповідача як винної особи підлягає стягненню 111 326 грн, що становить різницю між фактичним розміром завданої внаслідок ДТП майнової шкоди та розміром отриманого ОСОБА_1 страхового відшкодування і доходу від продажу залишків автомобіля. Аргументи апеляційної скарги цих висновків суду першої інстанції не спростовують.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд першої інстанції, керуючись ст. 137, 139, 141 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_2 та користь ОСОБА_1 понесених позивачем в суді першої інстанції судових витрат у сумі 7 113 грн. Апеляційна скарга відповідача не містить заперечень щодо їх розподілу та розміру.
Виходячи з наведеного вище у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а заочне рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 01 лютого 2022 року – без змін.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, -
                                 
                               П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а заочне рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 01 лютого 2022 року – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча:                                                                   Н.В. Шитченко

Судді:                                                                            Н.В. Висоцька

                                                                                      О.Є. Мамонова