Справа № 145/937/23
Провадження № 22-ц/801/228/2024
Категорія: 101
Головуючий у суді 1-ї інстанції Копилова Л. В.
Доповідач:Сопрун В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2024 року	Справа № 145/937/23	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого Сопруна В.В.,
       суддів Матківської М.В., Міхасішина І.В.,
               за участю секретаря судового засідання Кахно О.А., 
               за участю сторін: представника ОСОБА_1 - адвоката Сердюка В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Вінниці цивільну справу №145/937/23 зазаявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької областіпро встановлення належності правовстановлюючого документу та встановлення факту прийняття спадщини, 
за апеляційною скаргою представника  ОСОБА_1 – адвоката Сердюка Владислава Олександровича на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 17 жовтня 2023 року,яке ухвалене суддею Копиловою Л.В. в Тиврівському районному суді Вінницької області, повний текст складено 23 жовтня 2023 року,
в с т а н о в и в:

В червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з заявою встановлення належності правовстановлюючого документу та встановлення факту прийняття спадщини, яку мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його бабуся - ОСОБА_2 , яка до дня смерті постійно проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1 . Після її смерті залишилося спадкове майно, яке складалося із побутових речей померлої та земельної частки (паю), яка перебувала у колективній власності КСП «Південний Буг» розміром 3,85 умовних кадастрових гектарів. За життя його бабуся 22 травня 1997 року склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Довгополівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області, за яким усе своє майно заповіла його батьку ОСОБА_3 . Після смерті бабусі його батько фактично вступив у володіння спадковим майном. Однак у зв`язку з юридичною необізнаністю батько не звернувся до нотаріуса для оформлення спадкових прав, оскільки вважав, що спадщину фактично отримав у зв`язку з тим, що здійснив поховання померлої та наявністю у нього оригіналу заповіту і сертифікату на право на земельну частку (пай). 
ІНФОРМАЦІЯ_2 його батько помер. З метою оформлення спадщини після смерті батька він звернувся із відповідною заявою до нотаріуса, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину через відсутність доказів прийняття його батьком спадщини після смерті бабусі - ОСОБА_2 , а також через неправильність зазначення ім`я бабусі як ОСОБА_4 у сертифікаті на право на земельну частку (пай).
Таким чином, просив суд встановити факт належності ОСОБА_2 правовстановлюючого документу - сертифікату на земельну частку (пай) серії ВН № 0216981, виданого на ім`я ОСОБА_5 , 21 травня 1997 року Тиврівською РДА, який зареєстровано 23 травня 1997 року в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 372, а також встановити факт того, що його батько ОСОБА_3 прийняв спадщину після смерті своєї матері - ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 17 жовтня 2023 року заяву задоволено частково.
Встановлено факт належності ОСОБА_2 правовстановлюючого документу - сертифікату на земельну частку (пай) серії ВН № 0216981, виданого на ім`я ОСОБА_5 , 21 травня 1997 року Тиврівською РДА, який зареєстровано 23 травня 1997 року в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 372. В іншій частині задоволення заяви відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду в частині відмовлених вимог заяви, представник ОСОБА_1  – адвокат Сердюк В.О. подав апеляційну скаргу, оскільки вважає його в цій частині незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просив рішення суду в частині відмовлених вимог заяви скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким встановити факт, що ОСОБА_3 прийняв спадщину після смерті своєї матері - ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Апеляційна скарга мотивована тим, що матеріали справи підтверджують, що його батько ОСОБА_3 фактично вступив в управління спадковим майном після смерті матері ОСОБА_2 , оскільки його батько отримав (зберігав) після смерті матері, оригінал свідоцтва про смерть, оригінал правовстановлюючого документа на земельну ділянку (пай) та заповіту. 

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши осіб, які з`явилися в судове засідання, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення за таких підстав.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Отже, рішення суду в частині задоволених вимог заяви, апеляційним судом не перевіряється, оскільки в цій частині рішення суду не оскаржується.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи в задоволені заяви в частині встановлення факту того, що його батько ОСОБА_3 прийняв спадщину після смерті своєї матері - ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд першої інстанції, виходив з того, що наявність у батька заявника ОСОБА_3 оригіналів заповіту та свідоцтва про смерть не є доказами, які підтверджують факт прийняття ним спадщини після смерті матері ОСОБА_2 . Крім того, наявність у ОСОБА_3 оригіналу сертифікату на земельну частку (пай) після смерті матері за відсутності інших доказів не підтверджує факту прийняття ним спадщини після смерті своєї матері.

Колегія суддів, не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба заявника ОСОБА_2 .

За життя 22 травня 1997 року ОСОБА_2 склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Довгополівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області, за яким усе своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося заповіла своєму сину ОСОБА_3 . 

Згідно довідки Вороновицької селищної ради від 19 січня 2023 року № 18-20/4-9, ОСОБА_2 проживала і була зареєстрована в АДРЕСА_1 з 1950 року і по день смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як вбачається із сертифікату на земельну частку (пай) серії ВН № 0216981, виданого на ім`я ОСОБА_5 , 21 травня 1997 року Тиврівською РДА, який зареєстровано 23 травня 1997 року в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 372, такий видано на ім`я ОСОБА_5 .

Згідно довідки Вороновицької селищної ради від 23 лютого 2023 року № 18-20/4-61, ОСОБА_3 дійсно проводив поховання своєї матері ОСОБА_2 .

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно довідки виконавчого комітету Сутисківської селищної ради Вінницького району Вінницької області від 30 січня 2023 року № 122, ОСОБА_3 постійно проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_2 з 12 жовтня 1988 року по день своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 і на день його смерті за цією адресою разом з ним проживали і були зареєстровані ОСОБА_6 та ОСОБА_1 .

19 листопада 2022 року заявник ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_3 , - 1/3 частку квартири АДРЕСА_3 .
Постановою державного нотаріуса Тиврівської державної нотаріально контори від 27 квітня 2022 року заявнику ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на іншу частину спадщини, зокрема - земельну частку (пай), яка належала ОСОБА_2 , у зв`язку з відсутністю доказів прийняття його батьком спадщини після смерті своєї матері - ОСОБА_2 , а також через неправильність зазначення її ім`я як ОСОБА_4 у сертифікаті на право на земельну частку (пай).
       
Відповідно до повідомлення державного нотаріуса Тиврівської державної нотаріально контори від 05 вересня 2023 року, після смерті ОСОБА_3 була заведена спадкова справа № 262/2019 року на підставі заяви про прийняття спадщини від ОСОБА_1 . Однак 19 листопада 2022 року спадкова справа закрита. Заповіти/спадкові договори відсутні.

Спадкова  справа до майна померлої  ОСОБА_2  не заводилася. 

Відповідно до статті 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно зі статтею 549 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння майном.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року № 4, якщо позивач вступив в управління та володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно.

Згідно з пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 14 червня 1994 року № 18/5, яка була зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07 липня 1994 року за № 152/361, та була чинна до 03 березня 2004 року, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (стаття 549 ЦК УРСР). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу або квитанції про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.

Зазначене кореспондується з пунктами 3.3, 3.4 розділу 1 Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, пов`язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя від 29 січня 2009 року, якими визначено, що ЦК УРСР 1963 року передбачав фактичне прийняття спадщини. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР спадщина вважалася прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном.

Відповідно до частини першої статті 549 ЦК УРСР прийняття спадщини могло підтверджуватися діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать, що в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном.

Також доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців правовстановлюючих документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зазначене узгоджується з правовим висновком викладеним в постанові Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 715/2172/17, на яку суд першої інстанції не звернув уваги.

ОСОБА_1 на підтвердження обставин вступу його батька ОСОБА_3 в управління спадковим майном додав копії правовстановлюючих документів, сертифікат на право на земельну частку (пай) та копію заповіту, зазначивши при цьому про наявність у нього оригіналів цих документів. 

У зв`язку з цим апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 належними та допустимими доказами довів, на час смерті ОСОБА_2 її син ОСОБА_3 вступив в управління спадковим майном, оскільки мав оригінали правовстановлюючих документів, а саме: сертифікат на земельну частку (пай) та оригінал заповіту. 

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що заявник належними та допустимими доказами довів суду, що його батько ОСОБА_3 вступив в управління спадковим майном.

За сукупності всіх встановлених судом обставин справи колегія суддів вважає, що вимоги заявника про встановлення факту, що ОСОБА_3 прийняв спадщину після смерті своєї матері - ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягають задоволенню.

Згідно положень ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом частини другої цієї статті неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. 367, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  – адвоката Сердюка Владислава Олександровича задовольнити. 
Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 17 жовтня 2023 року в частині відмовлених вимог заяви скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким:
Встановити факт, що ОСОБА_3 прийняв спадщину після смерті своєї матері - ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 17 січня 2024 року.

Головуючий                                  Сопрун В.В.

Судді                                          Матківська М.В.

                                                               Міхасішин І.В.