ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/957/24 Справа № 214/268/17 	  	Суддя у 1-й інстанції - Євтушенко О.І. Суддя у 2-й інстанції - Кішкіна І. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2024 року                                                                 м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Кішкіної І.В., 
суддів Агєєва О.В., Корчистої О.І., 
за участю секретаря судового засідання Шумило І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №214/268/17 за позовом  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 до  ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 на ухвалу Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 червня 2023 року про залишення позову без розгляду(суддя Малаховська І.Б.),

в с т а н о в и в:

У січні 2017 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської областіз позовом до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним.
Ухвалою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 червня 2023 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним залишено без розгляду.
З вказаною ухвалою не погодилися позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та оскаржили її в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просять скасувати ухвалу Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 червня 2023 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначають, що представником позивачів у суді була ОСОБА_4 , про що було укладено домовленість з повним обсягом повноважень без обмежень. У зв`язку із важкою хворобою ОСОБА_4 вона була позбавлена можливості надавати адвокатські послуги, у зв`язку з чим позивачі були вимушені залучити до участі у справі іншого представника. Матеріали справи не містять відомостей про належне повідомлення позивачів та їх представника ОСОБА_4 про розгляд справи, в тому числі матеріали справи не містять підтверджень повідомлень про судове засідання 21 червня 2023 року.
Від відповідачки відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надійшов.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Позивачі ОСОБА_1  та ОСОБА_2 у судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить довідка про доставку електронного листа.
Відповідачка ОСОБА_3 у судове засідання апеляційного суду не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить довідка про доставку повідомлення.
Згідно із частиною 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за наступних підстав.
Згідно із частиною 3 статті 3ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що в січні 2017 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської областіз позовом до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним.
Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 лютого 2017 року відкрито провадження у вказаній справі №214/268/17. Розгляд справи призначено на 14 березня 2017 року.
Розгляд справи відкладався неодноразово.
Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 листопада 2022 року визнано обов`язковою явку позивача ОСОБА_2 у судове засідання 22 грудня 2022 року.
Поштові конверти з повідомленням про дату розгляду справи на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_1 повернулися до суду першої інстанції з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
Згідно із довідкою секретаря судового засідання Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 22 грудня 2022 року розгляд справи не відбувся у зв`язку з неявкою у судове засідання осіб, які беруть участь у справі. Розгляд справи відкладено на 13 лютого 2023 року.
Поштові конверти з повідомленням про дату розгляду справи на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_1 повернулися до суду першої інстанції з відміткою «за закінченням терміну зберігання».
У зв`язку з перебуванням головуючого судді Малаховської І.Б. у щорічній відпустці розгляд справи відкладено на 04 травня 2023 року.
Поштовий конверт з повідомленням про дату розгляду справи на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_1 повернувся до суду першої інстанції без відміток пошти.
Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи позивачі повторно не з`явилися в судове засідання.
Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можливо з наступних підстав.
Відповідно до статті 1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».
В силу статті 13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.
Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.
Так, у справі Delcourt v. Belgium, Європейський суд з прав людини зазначив, що «у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення».
У справі Bellet у. France Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії. які становлять втручання у її права».
Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Залишення заяви без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення, у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому. Заява залишається без розгляду за наявності точно встановлених в законі обставин, які свідчать про недодержання умов реалізації права на звернення до суду за захистом і можливість застосування яких не втрачена, та при повторній неявці сторін.
Частина 5 статті 223 ЦПК України зазначає, що у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.
Суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи (пункт 3 частини 1 статті 257 ЦПК України).
Процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані з принципом диспозитивності цивільного судочинства, за змістом якого особа, що бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.
Вказані наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути і поважними. Отже, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати позовну заяву без розгляду. Зазначена норма є імперативною та дисциплінує позивача як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він має право подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.
Правове значення у цьому випадку має тільки належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 759/6512/17, провадження № 61-4437св20, від 07 грудня 2020 року у справі № 686/31597/19, провадження № 61-15254св20, від 20 січня 2021 року у справі № 450/1805/18, провадження № 61-2329св20.
Ініціювавши судовий розгляд справи, позивач насамперед повинен активно використовувати визначені законом процесуальні права, здійснювати їх з метою, з якою такі права надано. Реалізація особою процесуальних прав невіддільна від виконання нею процесуального обов`язку щодо сприяння встановленню в судовому процесі дійсних обставин у справі з метою отримання правосудного судового рішення.
Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 січня 2023 року у справі № 9901/278/21, провадження № 11-126заі22.
Суд зобов`язаний присікати недобросовісні дії позивача та залишати позов без розгляду у разі повторної неявки належно повідомленого позивача, від якого не надійшло заяви про розгляд справи без його участі. Це забезпечує дотримання судом строків розгляду справи та балансу інтересів сторін спору (постанови Верховного Суду, від 24 квітня 2019 року у справі №757/23967/13-ц, провадження № 61-17220св18, від 28 жовтня 2021 року у справі №465/6555/16-ц, провадження № 61-9020св21, від 12 травня 2022 року у справі № 645/5856/13-ц, провадження № 61-2876св20).
У рішенні від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03, у справі «Цихановський проти України» ЄСПЛ зазначив «:…. саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні»
Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.
Згідно із пунктом 2 частини 3 статті 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.
У частині 5 статті 223 ЦПК України законодавець встановив особливий порядок наслідок (санкцію) повторної неявки позивача. Ця норма фактично дублює норму, закріплену в пункті 3 частини 1 статті 257 ЦПК України.
Верховний Суд визначив, що пункт 2 частини 3 статті 223 ЦПК України необхідно тлумачити в системному зв`язку з іншими положеннями цієї статті та іншими нормами процесуального закону (ЦПК України), які визначають наслідки повторної неявки позивача, який не подав заяву про розгляд справи за його відсутності, а саме частиною 5 статті 223 і пунктом 3 частини 1 статті 257 ЦПК України.
Аналіз положень частини 5 статті 223, пункту 3 частини 1 статті 257 ЦПК України дає підстави дійти висновку, що наслідком повторної неявки позивача в судове засідання є одночасно його належне повідомлення про час і місце судового засідання та відсутність заяви позивача про розгляд справи без його участі у судовому засіданні.
З аналізу обставин цивільної справи вбачається, що матеріали справи не містять відомостей про належне повідомлення позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розгляд справи 13 лютого 2023 року, 04 травня 2023 року та 21 червня 2023 року.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги позивачів про порушення судом першої інстанції норм процесуального права при розгляді даної справи, що призвело до постановлення помилкової ухвали, є обґрунтованими.
Отже, суд першої інстанції на вищезазначене уваги не звернув, а тому дійшов передчасного висновку про залишення позову  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2  без розгляду.
Згідно із статтею 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ухвала про залишення позову ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2  без розгляду постановлена з порушенням норм процесуального права та є такою, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, а тому підлягає скасуванню на підставі пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання відповідно до вимог ЦПК України.
Керуючись статтями 374, 379, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити.
Ухвалу Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 червня 2023 року про залишення позову без розгляду скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 17 січня 2024 року.

Судді                                                                                І.В. Кішкіна

О.В. Агєєв

О.І. Корчиста