ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий суддя у першій інстанції: Денисюк Р.С.

17 січня 2024 року	Львів	Справа № 140/9409/23 пров. № А/857/19862/23	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді:                                         Бруновської Н.В.
суддів:                                                             Хобор Р.Б., Шавеля Р.М.
розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2023 року   у справі № 140/9409/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -
ВСТАНОВИВ:
10.05.2023р. ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, у якому просила суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області   від 23.01.2023р. №907550151892 про відмову у переведенні на пенсію по віку відповідно до Закону України “Про державну службу” №889-VIII .
- зобов`язати здійснити переведення та виплату пенсії по віку відповідно до Закону України “Про державну службу” №889-VIII з дати звернення (16.01.2023р.), з визначенням розміру пенсії відповідно до наданих із заявою довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, виданих Волинською митницею від 11.01.2023р. № 7.3-22-55/18 та № 7.3-22-55/19.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 21.09.2023р. в позові відмовлено.
Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.
Апелянт просить суд, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21.09.2023р. скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що з 02.07.2010р. ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України у Волинській області та отримувала пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України “Про державну службу” № 3723-ХІІ.
З 01.05.2020р. ОСОБА_1 переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV, що підтверджується протоколом № 1459 від 05.12.2003р. 
16.01.2023р. позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області із заявою про перерахунок пенсії – перехід на інший вид пенсії – пенсію за віком по Закону «Про державну службу” №889-VIII, з врахуванням довідок про складові заробітної плати від 11.01.2023р за № 7.3-22-55/18 та № 7.3-22-55/19.
Вказана заява за принципом екстериторіальності передана на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.
23.01.2023р. Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області прийняв рішення №907550151892 про відмову у перерахунку пенсії. 
Із змісту рішення видно, що за матеріалами пенсійної справи позивач з 02.07.2010р.-01.05.2020р. отримувала пенсію відповідно до Закону України “Про державну службу № 3723-ХІІ, а тому підстави для призначення пенсії за Законом України «Про державну службу» № 889 відсутні”. 
ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Умови пенсійного забезпечення державних службовців до 01.05.2016р. визначалися Законом України «Про державну службу» №3723-ХІІ.
ч.1 ст.37-1 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ    у редакції, чинній до 01.01.2015р., передбачала, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв`язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом, відповідно, здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій.
Однак, 01.01.2015р. набрав чинності Закон України “Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України” від 28.12.2014р. №  76-VIII (далі – Закон №76-VIII), яким, зокрема,  ст.37-1 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ викладено у новій редакції, згідно якої умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України. Тобто, законодавець повноваження на встановлення умов та порядку перерахунку призначених пенсій державним службовцям після 01.01.2015р. делегував Уряду.
Умови та порядок перерахунку пенсій державним службовцям визначені Постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2000р. № 865 “Про деякі питання вдосконалення визначення розмірі заробітку для обчислення пенсії”   (далі – Постанова № 865),   зокрема у п.4 та п.5, за змістом яких підвищення розміру заробітної плати працюючого державного службовця було передумовою для перерахунку пенсії.
09.12.2015р. Постановою Кабінету Міністрів України № 1013 “Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів” (далі – Постанова №     1013), підвищено розміри заробітку працюючих державних службовців та яка відповідно до її п.6 застосовується з 01.12.2015р., п. 4 Постанови №   865 виключено, а п.5 викладено в такій редакції: “форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням з Міністерством соціальної політики”.
Отже, колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що положень, які б закріплювали можливість перерахунку пенсії у зв`язку з підвищенням розміру заробітку працюючих державних службовців, Постанова № 1013 не містить.
Тому, з 01.12.2015р. - 01.05.2016р. чинне законодавство, яке регламентувало пенсійне забезпечення державних службовців, підвищення розміру заробітку працюючих державних службовців не визначало як підставу для перерахунку пенсій, призначених за ст.37 Закону № 3723-ХІІ. При цьому, чинна у зазначений період редакція ст.37-1 Закону № 3723-ХІІ не визначала передумов перерахунку пенсій, а лише відносила вирішення такого питання до компетенції Кабінету Міністрів України.
01.05.2016р. набув чинності Закон України «Про державну службу» №889-VIII, у зв`язку з чим положення Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ частково втратили чинність, у тому числі норми ст.37-1.
В ст.90 Закону України «Про державну службу» № 889-VIII закріплено правило, за яким пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, який не містить такої підстави для перерахунку пенсії, як підвищення заробітної плати працюючим державним службовцям.
З урахуванням наведеного, підстави для перерахунку пенсій державних службовців у зв`язку із підвищенням заробітної плати працюючих державних службовців відсутні, оскільки законодавство не регламентує права особи на перерахунок пенсії у зв`язку зі зміною розміру заробітної плати, та порядок і умови здійснення такого перерахунку.
ч.5 ст. 242 КАС України чітко визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Аналогічний правовий висновок викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29.08.2018р. у справі №  555/2183/16-а, від 26.02.2020р. у справі №508/808/16-а, від 28.10.2020р. у справі № 826/16182/18, від 22.04.2021р. у справі №  712/10182/17, від 03.11.2021р. у справі №   373/2149/16-а.
Відсутність механізму перерахунку пенсії державним службовцям призначених за ст.37 Закону України “Про державну службу” №3723-ХІІ була також предметом розгляду Конституційного Суду України.
Рішенням Конституційного Суду України від 23.12.2022р. №3-р/2022 визнано таким, що не відповідає Конституції України (неконституційним) положення п.п.1    п.2 розділу XI „Прикінцеві та перехідні положення“ Закону України „Про державну службу“ від 10 грудня 2015 року № 889-VIII у зв`язку з тим, що він унеможливив перерахунок розмірів пенсій, призначених на підставі   ст.37    Закону України „Про державну службу“ від 16 грудня 1993 року № 3723-XII зі змінами.
Зокрема, в абз.4 п.5.6 мотивувальної частини даного рішення Конституційний Суд України також констатував, що розміри пенсій державних службовців, призначених на підставі    ст.37   Закону № 3723, на відміну від розмірів пенсій, призначених на підставі інших нормативних актів, не підлягають перерахуванню.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу апелянта на те, що Конституційний Суд України зазначив, що сучасний стан законодавчого врегулювання з перерахунку розмірів пенсій суб`єкта права на конституційну скаргу та інших осіб, яким надано право на призначення пенсії на підставі ст.37 Закону № 3723, є не звичайною законодавчою прогалиною (лакуною), а законодавчим упущенням (legislative omission), наявність якого є порушенням Конституції України. Для розвитку, конкретизації та деталізації приписів   ст.ст. 3, 8,   24,   46   Основного Закону України перерахунок розмірів пенсій обов`язково має бути внормований у законі, ухваленому Верховною Радою (п.5.7 даного рішення).
Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оскільки чинним законодавством України не передбачено перерахунку пенсій державних службовців у зв`язку із підвищенням заробітної плати працюючих державних службовців, тому відсутні підстави для здійснення перерахунку пенсії позивача на підставі довідок виданих Волинською митницею від 11.01.2023р. № 7.3-22-55/18 та № 7.3-22-55/19 з одночасним переведенням її з пенсії за віком за Законом № 1058-IV на пенсію за віком відповідно до Закону № 889-VIII.
Колегія суддів також відхиляє покликання апелянта на п.10, п.12 розділу ХІ Закону «Про державну службу» №   889-VIII як на правову підставу заявлених позовних вимог, з огляду на таке.
За приписами п.10 – п.12 розділу ХІ Закону «Про державну службу»  №   889-VIII чітко визначено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону України “Про державну службу” (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України “Про державну службу” (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Перелік посад державної служби, які займали особи з числа колишніх державних службовців, що належать до певної категорії посад, передбачених цим Законом, визначається Кабінетом Міністрів України. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст.25 Закону України “Про державну службу” (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України “Про державну службу” (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Колегія суддів зазначає, що приписи п.п. 10 - 12 розділу ХІ Закону «Про державну службу» № 889-VIII на спірні у цій справі правовідносини не поширюються, оскільки ОСОБА_1 вже була призначена пенсія з 02.07.2010р. відповідно до Закону «Про державну службу»  № 3723-ХІІ, а з 2020 року позивач перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ у Волинській області як одержувач пенсії за віком відповідно до Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тоді як п.10 – п.12 розділу ХІ Закону «Про державну службу» №  889-VIII регулюються виключно питання призначення пенсій відповідно до ст.37 Закону «Про державну службу» № 3723-ХІІ для осіб, які на день набрання чинності Законом № 889-VIII мають необхідний стаж на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, а не питання переведення з одного виду пенсії на інший чи перерахунку пенсій колишніх державних службовців.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що ОСОБА_1 вже реалізувала своє право на призначення пенсії державного службовця задовго до набрання чинності Законом «Про державну службу»№ 889-VIII, а тому не належить до кола осіб, визначених п.10, п.12 розділу XI “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України №889-VIII, яким надано право реалізувати своє право на призначення пенсії відповідно до норм Закону № 3723-ХІІ  за певних умов після 01.05.2016р.
ч.ч.2, 3 ст.46 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” визначено, що пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону.
Переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
Тобто, за змістом даних норм пенсія призначається один раз, а у разі набуття права особою на інший вид пенсії приймається відповідне рішення про переведення на інший вид пенсії.
У даному випадку пенсія позивачу за нормами ст.37 Закону України “Про державну службу” вже призначена, і повторного її призначення за тією ж нормою в межах пунктів 10, 12 розділу XI “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України «Про державну службу» № 889-VIII не потребує, та і позивач не входить до кола осіб, яким така пенсія може бути  призначена.
Фактично п.10, п.12 розділу XI “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України «Про державну службу» № 889-VIII регламентують право на призначення пенсії державного службовця  за однією нормою в залежності від проміжку часу в який особі вона призначається.
Крім того, суд апеляційної інстанції повторно звертає увагу апелянта на те, що прогалина в перерахунку розмірів пенсій державних службовців в залежності від дати призначення пенсії, обов`язково має бути внормована в законі, ухваленому Верховною Радою, а не за рахунок рішення суду у справі, оскільки законодавчо визначених підстав для цього немає. 
п.13 розділу XV “Прикінцеві положення” Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» чітко зазначено, що у разі якщо особі призначено пенсію відповідно до законів України   “Про державну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про статус народного депутата України", "Про наукову і науково-технічну діяльність", її виплата продовжується до переведення за бажанням особи на пенсію на інших підставах або за бажанням особи поновлюється у розмірі, який було встановлено до переведення. До такого переведення розмір пенсій, призначених відповідно до зазначених законів, не переглядається. Пенсії, призначені відповідно до зазначених законів, індексуються у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, з урахуванням коефіцієнта збільшення, що визначається відповідно до абзаців    другого і третього частини другої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Різниця між розміром пенсії, на який має право особа відповідно до законів України    "Про державну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про статус народного депутата України", "Про наукову і науково-технічну діяльність", та розміром пенсії із солідарної системи відповідно до цього Закону, а також видатки на індексацію зазначених пенсій фінансуються за рахунок коштів державного бюджету.
Узагальнюючи наведене, суд зазначає, що за бажанням ОСОБА_1 може бути поновлена виплата пенсії державного службовця, проте в розмірі, який встановлено до переведення на пенсію за віком відповідно до Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Стосовно покликань апелянта на рішення Верховного Суду у справі №340/4184/21 від 27.01.2023р., колегія суддів звертає увагу на те, що фактичні обставини у справі,  що розглядається та у справі, на яку покликається апелянт суттєво відрізняються і не дають підстав стверджувати про їх однаковість, аналогічний, тотожний характер. Зокрема, у справі №340/4184/21 позивач- особа 1 був інвалідом ІІ групи, а спір стосувався переведення його з пенсії по інвалідності за Законом України “Про  загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” на пенсію за віком відповідно до ст. 37 Закону України “Про державну службу”.Тобто, мало місце призначення іншого виду пенсії за іншим законом вперше (на відміну від даної справи).
Колегія суддів одночасно зазначає, що у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.03.2023р. у справі №154/3029/14, наголошено, що правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що в даному випадку бажання позивача про переведення на пенсію по Закону «Про державну службу» № 889-VIII пов`язане із можливістю проведення перерахунку пенсії по нових довідках від 11.01.2023р.  № 7.3-22-55/18 та № 7.3-22-55/19.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що в разі переведення ОСОБА_1 на раніше призначену пенсію, що чітко закріплено Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, матиме негативні наслідки для позивача, оскільки розмір пенсії яку остання на даний час отримує по Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV є значно більшим ніж пенсія призначена за Законом № 3723-ХІІ, про що зазначено пенсійним органом.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області діяв  в межах повноважень та у спосіб визначений законами та Конституцією України.
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно  п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
В ст.242 КАС України видно, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст.229,308,310,315,316,321,322,325,329 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2023 року   у справі № 140/9409/23 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н. В. Бруновська 	
судді	 	Р. Б. Хобор 	
 	 	Р. М. Шавель  	
Повне судове рішення складено 17.01.2024р.