П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

08 березня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 400/7423/21	

Перша інстанція: суддя Мельник О.М.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача – Турецької І. О.,
суддів – Градовського Ю. М., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 липня 2023 року у справі за позовом Дяченка Олексія Володимировича, що діє в інтересах ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У вересні 2021 року ОСОБА_2 , діючи в інтересах ОСОБА_1 ,  звернувся до суду першої інстанції з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі – відповідач, ВЧ НОМЕР_1 , в якому просив:
-визнати визнання протиправною бездіяльність щодо невиплати в повному обсязі індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 13.01.2020  із застосуванням щомісячної фіксованої індексації 4 463,15 грн., відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 (далі- Порядок №1078).
- зобов`язати нарахувати та виплатити щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення у розмірі 4463,15 грн. за період з 01.03.2018 по 13.01.2020, відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку №1078, із одночасним відрахуванням 1,5 % військового збору та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44 (далі – Порядок №44).
Окрім того, відповідно до статті 282 КАС України, представник позивача просив зобов`язати відповідача подати звіт про виконання рішення суду.

В обґрунтування заявлених позовних вимог представник зазначає, що під час проходженні військової служби його довірителю не в повному обсязі нараховувалася та виплачувалася індексація грошового забезпечення, попри те, що це передбачено Законом України «Про індексацію грошових доходів населення».
Заявляючи вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 13.01.2020 представник позивача зазначає, що розмір підвищення доходу в березні 2018 року був меншим за суму індексації грошового забезпечення, яка склалася в тому місяці, тож в силу абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078 відповідач був зобов`язаний із 1 березня 2018 року виплачувати фіксовану індексацію грошового забезпечення в розмірі: 4076,38 грн., щомісяця, як різницю між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
При цьому представник зауважує, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних та чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може залежати від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.
Також   ОСОБА_2 у позовній заяві наголошує на тому, що повноваження державних органів, в даному випадку військової частини, щодо розрахунку індексації грошового забезпечення, не є дискреційними.
Посилаючись на позицію Верховного Суду, яка викладена у постанові від 14.08.2018 у справі № 815/1048/16, зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 31 липня 2023 року, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, позов   ОСОБА_2 , який був заявлений  в інтересах ОСОБА_1 – задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо не виплати в повному обсязі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 13.01.2020 із застосуванням щомісячної фіксованої індексації 4463,15 грн. відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку №1078.
Зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення 4463,15 грн. за період з 01.03.2018 по 13.01.2020, включно, відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку №1078 із одночасним відрахуванням 1,5 % військового збору та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку № 44.
В задоволенні вимог щодо покладення на відповідача зобов`язання подати звіт про виконання рішення суду суд відмовив.

Вирішуючи спір та задовольняючи позов, суд першої інстанції, виходив з того, що позивач має право на індексацію грошового забезпечення за спірний період і таке право, передбачене Законом України «Про індексацію грошових доходів населення».
При цьому, суд першої інстанції, за аналізом частини другої статті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», статті 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», дійшов висновку, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці.
Виходячи з положень Порядку № 1078, суд визнав, що на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації.
При цьому, враховуючи правову позицію, Верховного Суду, викладену у постанові від 14.08.2018 у справі №815/1048/16, в постанові від 23.04.2020 у справі №816/1728/16 суд першої інстанції дійшов висновку, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії, чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду.
За такого правового регулювання, на думку суду,  належним способом захисту порушеного права, є зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та  виплатити позивачеві щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення 4463,15 грн. за спірний період, відповідно до положень Порядку №1078.
Відмовляючи в задоволенні клопотання про зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення, суд вважав такі вимоги необґрунтованими.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву.

В апеляційній скарзі, ВЧ НОМЕР_1 , посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
В обґрунтування апеляції, скаржник посилаючись положення статті 53 Бюджетного кодексу України, наголошує на тому, що ВЧ НОМЕР_1  фінансується з державного бюджету України, не є розпорядником бюджетних коштів та проводить розрахунки тільки в межах наявного фінансування.
Скаржник зазначає, що у межах фінансового ресурсу у спірний період у Міністерства оборони України, а також у ВЧ НОМЕР_1 , яка є структурним підрозділом Міністерства оборони України, не було можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України.
Також скаржник зауважує, що відповідно до рішення Міністра оборони України військовослужбовцям Збройних Сил України було здійснено підвищення рівня доходів за рахунок збільшення розміру щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, зокрема, премії.
Окрім іншого скаржник, посилається на роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України, згідно якого індексацію грошового забезпечення з квітня 2018 року слід нараховувати після перевищення порогу індексації та за умови надходження відповідного фінансування. 
Скаржник наголошував, що вказівки структурних підрозділів Міністерства оборони України є обов`язковими для виконання всіма військовими частинами та посадовими особами.
Отже, ВЧ НОМЕР_1 вважає, що діяла в межах чинного законодавства, виходячи з бюджетних асигнувань та в межах виділених фінансових ресурсів, які надавалися Державою, а тому відсутні підстави для визнання протиправними її дії. 

Представник позивача Дяченко О.В. та його довіритель  Кравченко Д.В. своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу ВЧ НОМЕР_1 не скористалися.

Ураховуючи, що апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 у період з 26.09.2016 по 13.01.2020 проходив військову службу в Збройних Силах України, зокрема у ВЧ НОМЕР_1 .
Відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 13.01.2020 №8 (по стройовій частині) старшина військової служби за контрактом ОСОБА_1 виключений зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення та вважається таким, з 13.01.2020.
Оскільки, як вважав позивач,  в період проходження ним військової служби, ВЧ НОМЕР_1  не в повному обсязі нарахувала йому грошове забезпечення, що виразилося  у ненарахуванні  та невиплаті індексація грошового забезпечення, були підстави звернення до суду за захистом порушеного права.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 07.09.2020 у справі №400/2612/20 зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 26.09.2016 по 13.01.2020 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення в період з 26.09.2016 по 28.02.2018 - січень 2008 року, в період з 01.03.2018 по 13.01.2020 - березень 2018 року, з урахуванням абзацу 4 пункту 5 Постанови №1078.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.12.2020 рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 07.09.2020 скасовано, в частині задоволення вимог ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності ВЧ НОМЕР_1 щодо виплати не в повному обсязі індексації грошового забезпечення та зобов`язання її нарахувати і виплатити за період з 01.03.2018 по 13.01.2020,  з підстав їх передчасності.
На виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.12.2020 у справі №400/2612/20 відповідач виплатив на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 26.09.2016 по 28.02.2018 включно в сумі 61 317,75 грн. 
При цьому сума нарахованої індексації грошового забезпечення за лютий 2018 року складає 4 258,75 грн. 
Разом з цим, як вважає представник позивача ОСОБА_2 ,  в порушення вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Постанови №1078   ОСОБА_1 не виплачена щомісячна фіксована індексація грошового забезпечення, починаючи з 01.03.2018 у розмірі 4463,15 грн.
Вважаючи протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо не виплати індексації за спірний період, позивач звернувся до суду з даним позовом. 

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги ВЧ НОМЕР_1 , з таких мотивів.

Відповідаючи на доводи ВЧ НОМЕР_1 ,  що внаслідок відсутності фінансових ресурсів на виплату індексації грошового забезпечення, немає підстав вважати її бездіяльність протиправною стосовно невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у спірний період, колегія суддів зазначає таке.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі і вище - Закон № 2011-ХІІ) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до статей 1, 2 Закон № 2011-ХІІ військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в   Конституції України   та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Положення частини 2, 3 статті 9 Закон № 2011-ХІІ регламентують, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Як мовилося вище, згідно положень статті 2 Закону №1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
У відповідності до статті 4 Закону №1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103%.
За правилами статті 5 Закону №1282-ХІІ, підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення №1078.
Згідно п.1-1 цього Порядку підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.
Відповідно до пункту 6 Порядку№1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
Аналізом вищевикладених норм можна дійти висновку, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. 
За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах неодноразово була викладена Верховним Судом, зокрема,  у постанові від 12.12.2018 по справі №825/874/17.

Колегія суддів також враховує висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 23.03.2023 у справі №400/3826/21 щодо підстав виплати та розміру так званої «фіксованої» індексації грошового забезпечення та наявності/відсутності у військової частини дискреційних повноважень у цьому питанні.
У цій справі Верховний Суд зазначив, що системний аналіз пункту 1, абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку №1078  дає  підстави зробити висновок, що нарахування й виплата індексації-різниці має щомісячний фіксований характер, гарантується законом і є обов`язковими для підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і господарювання, а також для фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.
Враховуючи те, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, та з огляду на правила й умови нарахування суми індексації-різниці, які встановлені абзацами 3, 4, 6 пункту 5 Порядку №1078, Суд касаційної інстанції  дійшов висновку, що повноваження військової частини щодо виплати цієї суми не є дискреційними.
Провівши системне і цільове тлумачення абзаців 3, 4 Порядку №1078, Верховний Суд також відзначив, що у березні 2018 року, як місяці підвищення доходу позивача, військовій частині належало вирішити питання, чи має останній право на отримання суми індексації-різниці.
Досліджуючи, в цій справі,  обставини наявності у ОСОБА_1 права на отримання індексації – різниці з 01.03.2018 по 13.01.2020,  колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано провів співвідношення розміру підвищення грошового доходу позивача в березні 2018 року (всіх складових грошового забезпечення, які не мають разового характеру) та суми індексації, що мала скластися в цьому місяці.
Так, відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку №1078   ОСОБА_1 має право на отримання суми індексації-різниці за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року.
При цьому, відповідно до пункту 4 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
У березні 2018 року прожитковий мінімум становив 1762 грн.
Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.
Відповідно до приписів абзацу 5 пункту 4 Порядку №1078, даних Мінстатистики щодо індексів споживчих цін, сума індексації за березень 2018 року розраховується: прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.03.2018 слід помножити на величину приросту індексу споживчих цін і поділити на 100 (1762,*253,30%/100), та становить 4 463,15 грн.
Суд першої інстанції здійснивши  розрахунок сталого щомісячного розміру індексації ОСОБА_1 з березня 2018 року до дати звільнення, з урахуванням приписи абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078,  дійшов правильного висновку, що  він становить  4463,15 грн.
За такого правового регулювання є підстави вважати  обґрунтованим висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити індексацію-різницю в розмірі 4463,15 грн. за період з 01.03.2018 по 13.01.2020, відповідно до Порядку №1078, із одночасним відрахуванням податків та зборів.

Доводи апеляційної скарги ВЧ НОМЕР_1 , що у межах наявного фінансового ресурсу у Міністерства оборони не було фінансової можливості щодо виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, колегія суддів оцінює критично, оскільки саме із виплатою індексації заробітної плати (грошового забезпечення) законодавцем пов`язано реалізацію роботодавцем гарантій щодо оплати праці, а тому остання підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті. 
Через вимоги законодавства проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Крім того, слід зазначити, що реалізація особою права на виплату грошового забезпечення не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, а обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення.
З цього приводу доречно буде зауважити, що у справі «Кечко проти України» (Заява №63134/00) Європейський суд з прав людини наголосив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п.23). Тобто, коли соціальна чи інша подібна виплата закріплена законом, має виплачуватися на основі чітких і об`єктивних критеріїв і якщо людина очевидно підходить під ці критерії - це породжує у такої людини виправдане очікування в розумінні статті 1 Першого протоколу.
За таких умов, доводи покладені в обґрунтування апеляційної скарги ВЧ НОМЕР_1 щодо відсутності підстав для нарахування та виплати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення у спірний період є неспроможними, а рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.
Інших аргументів апеляційна скарга не містить, а тому суд апеляційної інстанції вважає, що надав оцінку визначальним доводам апеляційної скарги та не знаходить підстав для її задоволення. 

Відповідно до вимог статті 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування правильного по суті судового рішення відсутні.
Розподіл судових витрат, відповідно до вимог статті 139 КАС України не передбачений.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 – залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 липня 2023 року в адміністративній справі за позовом Дяченка Олексія Володимировича, що діє в інтересах ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя                                                                       І. О. Турецька

суддя                                                                                           Ю. М. Градовський

суддя                                                                                           Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 08.03.2024.