КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД  
                                                                                    
Апеляційне провадження:                                                                 Доповідач - Кулікова С.В.
 № 22-ц/824/1331/2024  
 
П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
м. Київ                                                                                              Справа № 754/17035/23
 
28 лютого 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді      - Кулікової С.В.
суддів                           - Музичко С.Г. 
                                      -  Болотова Є.В.
при секретарі               -  Кіпрік Х.В.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Лещенка Олександра Вікторовича на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 29 листопада 2023 року, ухваленого під головуванням судді Галась І.А., у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа - ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису,-
 
в с т а н о в и в:
У листопада 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою про видачу обмежувального припису, заінтересована особа - ОСОБА_1 , в якій просила видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк 6 (шість) місяців, яким: 1) заборонити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебування в місці реєстрації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; 2) заборонити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наближення ближче, ніж на 100 метрів до місць фактичного проживання/перебування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; 3) заборонити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривдникові; 4) заборонити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вести листування, телефонні розмови з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
В обґрунтування вимог заявницею зазначено, що 14 жовтня 2022 року вона уклала шлюб із заінтересованою особою ОСОБА_1 
ІНФОРМАЦІЯ_3 в шлюбі зі ОСОБА_1 у них народилася донька, ОСОБА_3 . 
Заявниця є поліцейським, зараз перебуває у декретній відпустці, раніше була військовослужбовцем, заінтересована особа є військовослужбовцем ЗСУ. 
Протягом тривалого часу, ОСОБА_1 вчиняє домашнє насильство, зокрема висловлюється брутальною лайкою, застосовує психологічне насильство, погрожує позбавити життя. 
Психологічне насильство по відношенню до дружини має регулярний характер: ОСОБА_1 постійно критикував поведінку заявниці, забороняв їй спілкуватися з друзями, забороняв заходити в соціальні мережі, ходити на інтерв`ю (заявниця є публічною особою). 
Неконтрольована агресія, гнів та лють з боку останнього, відсутність можливості протистояти систематичному тиску і домашньому насильству, неможливість захистити себе від постійних посилюючих знущань, маніпуляцій і брехні з боку заінтересованої особи, вже призвело і продовжує призводити до тяжких наслідків і заподіянню психологічних травм Заявниці. Заявниця тривалий час знаходиться у стані стресу через зневажливу та агресивну поведінку чоловіка по відношенню до неї зі сторони Заінтересованої особи. На нервовому ґрунті у заявниці навіть зникло молоко, коли дитині було всього 2 (два місяці), яким вона годувала дитину. На підставі психологічного тиску з боку ОСОБА_1 , ОСОБА_2 23.08.2023 року була вимушена звернутись до лікаря психіатра зі скаргами на: пригніченість настрою, тугу невмотивоване занепокоєння, надмірну тривогу, внутрішню напругу із неможливістю розслабитися, почуття небезпеки, втрата контролю над ситуацією, розлади сну, суїцидальні думки. 
Вказувала, що за фактами домашнього насильства в період 2022-2023 р.р. ведеться досудове розслідування в рамках ч.1 ст. 129 КК України (погроза вбивством) та відкритому кримінальному провадженню №12023105060000510. 
Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 29 листопада 2023 року заяву ОСОБА_2 , заінтересована особа - ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису - задоволено частково.
Видано обмежувальний припис щодо ОСОБА_1 строком на 6 місяців яким:
1) заборонено  ОСОБА_1 перебувати та наближатися ближче ніж на 100 метрів до місця проживання  ОСОБА_2  
2) заборонено  ОСОБА_1 особисто і через третіх осіб розшукувати  ОСОБА_2 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці невідомому заінтересованій особі.
3) заборонено  ОСОБА_1 вести листування, телефонні розмови або контактувати іншими засобами з  ОСОБА_2  особисто і через третіх осіб.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Лещенко О.В. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду скасувати та в задоволенні заяви ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису відмовити; визнати зловживанням процесуальними правами - неодноразове подання заяв про видачу обмежувального припису з ідентичними підставами та аналогічними предметами, а також з ідентичним суб`єктивним складом учасників справи та скасувати рішення, а заяву залишити без розгляду на підставі ч. 3 ст. 44 ЦПК України.
Апеляційна скарга обгрунтована тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначав, що ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справу і у матеріалах справи відсутні беззаперечні докази зворотного, що є безумовною підставою для скасування рішення суду.
Вказував, що заявниця подала 6 заяв з тотожними вимогами, однаковими юридичними та фактичними підставами та доказами по справі, які стосуються одних і тих же фактів та подальше відкликання поданих заяв, свідчить про недобросовісне використання наданих процесуальним законом прав та зловживання ними. Вважає, що такі дії суперечать положенням та завданню ЦПК України,  а відтак наявні підстави для залишення заяви без розгляду на підставі ч. 3 ст. 44 ЦПК України.
Посилався на те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження вчинення домашнього насильства відносно ОСОБА_2 , а наявність зареєстрованих кримінальних проваджень стосовно заінтересованої особи за заявами заявниці не можуть свідчити про наявність фактів вчинення домашнього насильства  та вплинути на висновки суду як обставина існування правових підстав для задоволення заяви про видачу обмежувального припису. Виникнення конфліктів між подружжям у приватному спілкуванні та у їх відносинах не є та не може бути підставою для видачі обмежувального припису.
Зауважував, що ухвалене у справі рішення порушує право ОСОБА_1 як батька на участь у вихованні та спілкуванні зі своєю дитиною, оскільки його доньці ще не виповнився навіть рік, вона на тривалий термін не може бути відлучена від матері, а за наявності обмежувального припису такі зустрічі є неможливими.
Також зазначав, що ОСОБА_1 не надавав згоду на розголошення та використання особистого листування, яке мало місце між ним та заявницею та яке досліджувалося судом, а тому суд в порушення ст.ст. 270, 306 ЦК України та положень ст.ст. 7, 237,238 ЦПК України не визначив розгляд цієї справи або його окремої частини в закритому режимі та не постановив ухвалу про розгляд цих доказів в закритому режимі.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Сівоздрав А.А. просив залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін, посилаючись на те, що його доводи є безпідставними, не спростовують висновків суду, а висновки Верховного Суду на які посилається представник заінтересованої особи, не підлягають врахуванню, оскільки не є ревалентними до обставин даної справи.
В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.
Представник ОСОБА_2 адвокат Сівоздрав А.А. проти доводів апеляційної скарги заперечував та просив залишити її без задоволення.
Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, рішення суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб 14 жовтня 2022 року, який зареєстрований Чугуївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків), актовий запис №202, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 від 14.10.2022 року. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « ОСОБА_5 ».
Від даного шлюбу народилась донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження видане Святошинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) серія НОМЕР_2 від 19.05.2023 року, актовий запис № 833.
На даний час в провадженні суду знаходиться позов про розірвання шлюбу сторін.
Відповідно до наданих ОСОБА_2 електронних доказів роздруківок електронного листування за допомогою месенджера «Telegram» було встановлено, що між нею та ОСОБА_1 постійно виникають конфліктні ситуації, чоловік надсилає їй повідомлення образливого характеру та погрози.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 неодноразово зверталася із заявами до Печерського управління поліції ГУНП в м. Києві про вчинення кримінального правопорушення щодо неї, передбаченого ст.126-1 КК України (Домашнє насильство) її чоловіком ОСОБА_1 . Наразі відомості внесені до ЄРДР і проводяться досудові розслідування.
Згідно листа Національної поліції України Головного управління національної поліції у м. Києві Печерського управління поліції від 31.10.2023 року вих. № 578-Аз/125/52/02/2023 повідомлено, що  ОСОБА_2 звернулась до Печерського УП ГУНП у м. Києві щодо вчинення її чоловіком ОСОБА_1 дій наприкінці вересня 2023 р., що містять ознаки домашнього насильства та притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності в рамках ст. 173-2 КуПАП. Дане звернення було зареєстроване у журналі ЄО Печерського УП ГУНП у м. Києві за № 26543 від 25.10.2023 та наразі перебуває на розгляді у секторі протидії домашньому насильству Печерського УП та станом на 26.10.2023 по вказаному зверненню проводиться перевірка.
Відповідно до Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 16 вересня 2023 року вбачається, що за фактами домашнього насильства в період 2022-2023 р. ведеться досудове розслідування в рамках ч.1 ст. 129 КК України (погроза вбивством) та відкрито кримінальне провадження №12023105060000510.
Відповідно до Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 29 жовтня 2023 р. було зареєстровано кримінальне провадження №12023105060000611 від 29.10.23 р. за ч.1 ст. 182 КК України. Здійснюється досудове розслідування.
В листопаді ОСОБА_2 подано 3 (три) заяви за різними подіями про вчинення кримінального правопорушення щодо ОСОБА_2 ОСОБА_1 , передбаченого ст. 126-1 КК України (домашнє насильство). Копію відповідних заяв додаємо. На підставі 3 (трьох) заяв внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12023100060002334 від 15.11.2023 р. за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України (домашнє насильство).
На підставі психологічного тиску з боку ОСОБА_1 , ОСОБА_2 23.08.2023 р. була вимушена звернутись до лікаря психіатра зі скаргами на: пригніченість настрою, тугу невмотивоване занепокоєння, надмірну тривогу, внутрішню напругу із неможливістю розслабитися, почуття небезпеки, втрата контролю над ситуацією, розлади сну, суїцидальні думки. Результати психодіагностичного обстеження: Клінічні шкали тривоги та депресії Гамільтона: помірний депресивний та важкий тривожний стан; Госпітальна шкала тривоги і депресії: Клінічно виражена тривога та депресія; Шкала ситуативної й особистісної тривожності Ч.Д. Спілбергера: високі рівні ситуативної тривожності та помірні особистісної тривожності. Опитувальник нервово-психічної напруги: екстенсивна (надмірна) нервово-психічна напруга.Встановлений діагноз: Розлад адаптації. Пролонгована тривожно-депресивна реакція. Суїцидальні думки. Лікування та рекомендації: Стаціонарне лікування! Дулоксетин 30 мг вранці; Саротен 25 мг 3 рази на добу; Гідазепам 0,02 мг на ніч; Карбомазепін 200 мг на ніч; Психотерапія. Даний факт підтверджується отриманою відповіддю на адвокатський запит Відповідно до Договору про надання правничої допомоги №9/2023 від 25.10.2023 року.
Задовольняючи частково заяву про видачу обмежувального припису, суд першої інстанції виходив з того, що докази, надані на обґрунтування заявлених вимог, вказують безумовно на вчинення ОСОБА_1 психологічного насильства стосовно заявниці у розумінні норм Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», визначають ризики продовження чи повторного вчинення такого насильства та чинники і умови, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У статті 5 ЦПК України вказано, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього       насильства, - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків».
Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, врегульовано Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (пункт 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).
У статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» зазначено, що право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: 1) постраждала особа або її представник; 2) у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування; 3) у разі вчинення домашнього насильства стосовно недієздатної особи - опікун, орган опіки та піклування.
Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.
У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).
Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.
Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється на колишнє подружжя незалежно від факту спільного проживання (пункт 2 частини другої статті 3 наведеного вище Закону України).
Визначення конкретних видів, передбачених частиною другою статті 26 Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», заходів тимчасового обмеження прав кривдника або обов`язків, які покладаються на нього, а також строку на який видається обмежувальний припис належить до компетенції суду.
У постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі України про адміністративне правопорушення та Кримінальному кодексі України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.
Згідно за висновком Верховного Суду викладеними у постанові від 28 квітня 2020 року у справі № 754/11171/19 (провадження № 61-21971св19) тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи при видачі обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосування такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).
Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність ознак застосування ОСОБА_1 щодо ОСОБА_2 психологічного насильства у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а також наявності ризиків застосування такого насильства  у майбутньому, що підтверджується наявними у справі доказами, яким судом надав належну оцінку.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, однак помилково у підсумку послався на вчення відносно ОСОБА_2 фізичного насильства. 
Посилання у апеляційній скарзі на неврахування судом висновків, викладених у постановах Верховного Суду, є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки висновки щодо застосування норм права, які викладені у вказаних постановах, стосуються правовідносин, які не є подібними до правовідносин у справі, що переглядається.
Доводи апеляційної скарги про порушення прав ОСОБА_1 як батька дитини, позбавлення його права і можливості безпосереднього здійснення виховання дитини та спілкування з нею, висновків суду не спростовує, оскільки при розгляді справ про видачу обмежувального припису не визначаються права та обов`язки батьків стосовно дітей, а заперечення можливості видачі обмежувального припису стосовно одного з батьків позбавляє заявника гарантій на спеціальні засоби правового захисту, які передбачені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справу і у матеріалах справи відсутні беззаперечні докази зворотного, що є безумовною підставою для скасування рішення суду, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 350 - 5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду.
Відповідно до ч.ч. 9, 11 ст. 128 ЦПК України суд викликає або повідомляє свідка, експерта, перекладача, спеціаліста, а у випадках термінової необхідності, передбачених цим Кодексом, зокрема у справах про видачу обмежувального припису - також учасників справи телефонограмою, телеграмою, засобами факсимільного зв`язку, електронною поштою або повідомленням через інші засоби зв`язку (зокрема мобільного), які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику. Відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 повідомлявся про розгляд справи шляхом направлення йому смс-повідомлення на номер телефону НОМЕР_3 та на електронну адресу  ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Доказів того, що ОСОБА_1 викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно було бути розміщене не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання, матеріали справи не містять.
З огляду на наведене, враховуючи положення ст. 128 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, оскільки не був викликаний до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.
Посилання в апеляційній скарзі на зловживання заявницею процесуальними правами, у зв'язку з поданням нею 6 заяв про видачу обмежувального припису, колегія суддів відхиляє, враховуючи наступне.
Положеннями статті 44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.
Очевидно, що суб`єкт цивільного судочинства свої цивільні процесуальні права повинен здійснювати відповідно до їх призначення, яке або прямо визначено змістом того чи іншого суб`єктивного права, або вочевидь випливає з логіки існування того чи іншого суб`єктивного процесуального права, тому процесуальним законодавством передбачено, що певні процесуальні дії можуть бути розцінені як зловживання процесуальними правами, якщо відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав.
Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (частини третя статті 44 України).
Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. Притягнення особи до відповідальності за процесуальні зловживання повинно ґрунтуватися на доказах її вини. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (частина четверта статті 257 ЦПК України).
З огляду на викладене, факти процесуальних зловживань можна віднести до фактів, що доказуються в режимі процесуальних фактів, які включаються у загальний або локальний предмет доказування у справ.
Сам по собі факт подання декількох заяв про видачу обмежувального припису не означає, що має місце зловживання процесуальними правами зі сторони заявника.
У справі, що переглядається, встановлено, що інші заяви були повернуті особі, що її подала, судом у цій справі не встановлено у чому полягає зловживання процесуальними правами, а тому колегія суддів дійшла висновку, що в цій справі відсутні підстави визнати зловживанням процесуальними правами звернення із відповідною заявою.
Враховуючи викладене, оскільки неналежне повідомлення сторони є обов'язковою підставою для скасування рішення суду, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Деснянського районного суду міста Києва від 29 листопада 2023 року підлягає скасуванню, а заяву  ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису слід задовольнити частково, видати обмежувальний припис щодо ОСОБА_1 строком на 6 місяців яким: заборонити  ОСОБА_1 перебувати та наближатися ближче ніж на 100 метрів до місця проживання  ОСОБА_2 ; заборонити  ОСОБА_1 особисто і через третіх осіб розшукувати  ОСОБА_2 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці невідомому заінтересованій особі; заборонити  ОСОБА_1 вести листування, телефонні розмови або контактувати іншими засобами з  ОСОБА_2  особисто і через третіх осіб.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Лещенка Олександра Вікторовича задовольнити частково.
Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 29 листопада 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Заяву ОСОБА_2 , заінтересована особа - ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису - задовольнити частково.
Видати обмежувальний припис щодо ОСОБА_1 строком на 6 місяців яким:
1) заборонити  ОСОБА_1 перебувати та наближатися ближче ніж на 100 метрів до місця проживання  ОСОБА_2 ;
2) заборонити  ОСОБА_1 особисто і через третіх осіб розшукувати  ОСОБА_2 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці невідомому заінтересованій особі;
3) заборонити  ОСОБА_1 вести листування, телефонні розмови або контактувати іншими засобами з  ОСОБА_2  особисто і через третіх осіб.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
 
Повний текст постанови складено 29 лютого 2024 року.
 
Головуючий                                       Судді: