КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

апеляційне провадження №22-ц/824/3686/2024
справа №939/2072/20

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2024 року                                                                                               м.Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
судді-доповідача       Поліщук Н.В.
суддів                         Нежури В.А., Соколової В.В.
за участю секретаря судового засідання Крисіної В.О.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" на рішення Бородянського районного суду Київської області від 15 березня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Міланіч А.М.,
у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 , в інтересах якого до набуття повної цивільної дієздатності діяла ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,-
 
встановив:
У жовтні 2020 року AT КБ "ПРИВАТБАНК" звернулося до суду з позовом про стягнення із ОСОБА_3 21 464,89 грн заборгованості за кредитним договором.
Вимоги обґрунтовує тим, що 21 червня 2018 року між сторонами виникли кредитні правовідносини шляхом заповнення позичальником Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, відповідно до якої останній погодився, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг а також Тарифами банку становить договір про надання банківських послуг.
Згідно із доводами позовної заяви позичальник отримав кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту, вказаного у довідці. Згодом розмір кредитного ліміту збільшено до 18000,00 гривень.
У зв`язку із неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань станом на 14 липня 2020 року заборгованість становить 21 464,89 грн, що складається із:
- 6 349,64 грн заборгованості за простроченим тілом кредиту;
- 5115,25 грн заборгованості за простроченими відсотками.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.
Ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 09 вересня 2021 року залучено до участі у розгляді справи у якості відповідача законного представника неповнолітнього ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .
20 січня 2022 року на AT КБ "ПРИВАТБАНК" подано нову редакцію позовної заяви, у якій згідно даних розрахунку на день смерті заборгованість позичальника перед банком становить 15 613,89 гривень, що складається із тіла кредиту.
Мотивуючи наведеним, просить суд стягнути із ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_1 , на користь АТ КБ "ПРИВАТБАНК" заборгованість у розмірі 15 613,89 гривень за кредитним договором № б/н від 21 червня 2018 року. Стягнути судові витрати.
Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 15 березня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з ухваленим рішенням, AT КБ ''ПРИВАТБАНК" подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати, позовні вимоги задовольнити.
Посилається на те, що між сторонами укладено договір, позичальник погодився на його умови, зокрема, підписавши анкету-заяву, позичальник погодився і з іншими умовами, які розміщені на сайті банку та у сукупності становлять весь договір та правом банку змінювати кредитний ліміт.
На підставі анкети-заяви ОСОБА_3 21 червня 2018 року відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку Універсальна.
Вказує, що позивачем надані суду первісні бухгалтерські документи про видачу та сплату коштів за кредитним договором. Надана виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належним та допустимим доказом у справі.
Позичальник користувався кредитними коштами, а тому зобов`язаний повернути суму отриманих кредитних коштів та сплатити відсотки за користування кредитом.
ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_3 помер.
Вказує, що судом установлено, що спадкоємцем померлого позичальника є ОСОБА_1 . При цьому, до участі у справі у якості відповідача залучено ОСОБА_2 , як законного представника неповнолітнього ОСОБА_1 .
Звертає увагу, що на дату ухвалення оскаржуваного рішення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , набув повноліття, має цивільну процесуальну дієздатність та може бути відповідачем у справі.
Згідно розрахунку спадкодавець мав заборгованість перед банком у розмірі 15 613,89 гривень. Натомість відповідачі не надали належних доказів, що спадкове майно відсутнє, або розмір спадкового майна є меншим, ніж заборгованість спадкодавця по кредиту.
Уважає, що на відповідачах лежить обов`язок щодо відшкодування боргу спадкодавця в повному обсязі.
Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційної інстанції рішення Бородянського районного суду Київської області від 15 березня 2023 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
24 жовтня 2023 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив адвоката Іванової І.Б., яка діє в інтересах ОСОБА_2 .
Вказує, що у цій справі вимоги до боржника за кредитним договором і вимоги до спадкоємців боржника мають різні матеріально-правові підстави, що у свою чергу порушує принцип диспозитивності цивільного процесу.
Зазначає, що теперішній час свідоцтво про право на спадщину не видавалось та ОСОБА_1 не отримувалось, відтак він не має матеріальної та правової основи для оплати боргів спадкодавця.
Вказує, що позивачем вірно зазначено той факт, що обсяг майнових прав, які увійшли до складу спадщини та їх грошовий еквівалент не установлені, що унеможливлює пред`явлення грошових вимог за зобов`язаннями померлої особи ОСОБА_3 до ОСОБА_1 .
Зазначає, що на момент ухвалення оскаржуваного рішення та виготовлення повного тексту ОСОБА_1 не набув повної дієздатності.
В обґрунтування відзиву посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах №725/42/21-ц від 12 жовтня 2022 року, №757/54445/18-ц від 08 грудня 2021 року.
Мотивуючи наведеним, просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, оскаржуване рішення залишити без змін.
15 грудня 2023 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_1 .
В обґрунтування відзиву вказує, що частину 4 статті 1231 ЦК України слід тлумачити так, що у разі відсутності у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину, неможливо установити спадкову масу, відтак і визначити межі відповідальності спадкоємця за зобов`язанням спадкодавця.
Вказує, що на момент ухвалення рішення та на дату складення повного тексту оскаржуваного рішення не набув повної дієздатності. 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 листопада 2023 року, занесеної до протоколу судового засідання, ОСОБА_1 визнано самостійним відповідачем, який у зв`язку із набуттям 19 квітня 2022 року повноліття не потребує участі законного представника.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 підтримала доводи апеляційної скарги.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності відповідача, оскільки його неявка не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм, матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відмовивши в задоволенні позову, суд першої інстанції вказав, що в наданих матеріали спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 , відсутні відомості щодо спадкування майна померлого його спадкоємцями, позивачем не надано доказів отримання відповідачкою в інтересах малолітнього сина спадкового майна.
Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 2 статті 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).
Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до частини 2 статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.
Спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина 1 статті 1268 ЦК України).
Відповідно до частини 4 статті 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами 2-4 статті 1273 цього Кодексу.
З матеріалів справи установлено, що 21 червня 2018 року ОСОБА_3 у формулярі Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг заповнив інформацію про персональні та контактні дані.
Згідно даних свідоцтва про смерть НОМЕР_1 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 94, 102).
Згідно даних довідки №53 від 03 березня 2021 року разом з ОСОБА_3 на день смерті за однією адресою були зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 (а.с. 103).
Згідно даних заяв ОСОБА_5 (донька померлого ОСОБА_3 ), ОСОБА_2 (дружина померлого ОСОБА_3 ), ОСОБА_6 (син померлого ОСОБА_3 ), ОСОБА_3 (мати померлого ОСОБА_3 ), останні відмовились від прийняття спадщини на користь сина померлого ОСОБА_3 - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 100-102).
Відповідно до частини 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина 5 статті 1268 ЦК України).
Відповідно до частини 1 статті 34 ЦК України повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття).
Установлено, що на час відкриття спадщини ОСОБА_1 був неповнолітнім, проте на час вирішення справи в суді першої інстанції набув повної цивільної дієздатності, на що суд першої інстанції уваги не звернув, вирішивши справу за участю відповідачки ОСОБА_2 .
Відповідно до положень статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто, до спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, а саме в межах вартості майна, одержаного у спадщину. 
Відповідно до частини 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Однак згідно із частиною 3 статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
При вирішенні спору про стягнення з спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1 статті 81 ЦПК України).
Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах 2 та 3 статті 83 цього Кодексу. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази (стаття 84 ЦПК України).
Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (частина 1 статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").
Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Таким чином, диспозитивність цивільного судочинства унеможливлює витребування доказів за ініціативою суду, а позивач своїми правами щодо предмета спору, в тому числі щодо надання та (або) витребування доказів не скористався.
В оцінці поведінки та способу ведення справ банком враховується те, що він є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання правил та процедур, які є традиційними у цій сфері, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах.
Враховуючи, що предметом спору у цій справі є вимоги кредитора до спадкоємця про стягнення заборгованості за кредитним договором, АТ КБ "ПРИВАТБАНК" зобов`язано було довести ті обставини, на які банк посилається як на підставу свої вимог, тобто подати суду докази наявності у спадкодавця майна та його вартості, кола спадкоємців, які прийняли спадщину, а у випадку неможливості надати такі докази - заявити клопотання про їх витребування, однак з дотриманням правил та процедур, встановлених ЦПК України.
Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі №306/486/17 (провадження №61-34520св18).
У цій справі відсутні докази на підтвердження наявності, обсягу та вартості спадкового майна, прийнятого ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_3 , відтак відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Суд першої інстанції, відмовивши в задоволенні позовних вимог, помилився із правовим обґрунтуванням таких висновків, відтак рішення суду слід змінити, виклавши мотивувальну частину судового рішення в редакції цієї постанови.
За наведених обставин, ураховуючи вимоги статті 376 ЦПК України, апеляційна скарга задовольняється частково.
Керуючись статтями  259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд -
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку "ПРИВАТБАНК" задовольнити частково.
 
Рішення Бородянського районного суду Київської області від 15 березня 2023 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення суду в редакції цієї постанови.
 
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
 
Повну постанову складено  25 березня 2024 року.

Суддя-доповідач                                                      Н.В. Поліщук

Судді                                                                         В.А. Нежура

                                                                                   В.В. Соколова