ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2024 року	Львів	Справа № 140/14802/23 пров. № А/857/24406/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді                                                      Хобор Р.Б.,
суддів                                                                           Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2023 року, ухвалене суддею Денисюком Р.С. у м. Луцьку у справі № 140/14802/23 за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання дій протиправними та скасування вимоги про сплату боргу 

                                                            В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом у якому просить суд: 
- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Волинській області № 2397-0320 від 10.04.2023 року про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 14368,74 грн.
- у разі примусового стягнення повернути позивачці суму коштів 14368,74 грн., разом з нарахованим виконавчим збором.
17 листопада 2023 року Волинський окружного адміністративного суду прийняв рішення, яким адміністративний позов задовольнив частково.
Визнав протиправною та скасував вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2397-0320 від 10.04.2023 року, видану Головним управлінням ДПС у Волинській області.
У задоволенні інших позовних вимог відмовив.
Стягнув на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області судовий збір у розмірі 1073,60 грн.
Приймаючи це рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не врахував те, що позивачка є пенсіонером, а тому не мала обов`язку сплачувати ЄСВ за спірний період. Такі особи можуть сплачувати ЄСВ лише за їх добровільною згодою. Що стосується позовної вимоги про повернення коштів, то суд визнав передчасною цю вимогу та відмовив в її задоволенні.
Не погодившись із рішенням суду в частині задоволення позову, його оскаржив відповідач, подавши апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в цій частині та відмовити в задоволенні позову повністю.
У обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає те, що позивачка не повідомила відповідача про те, що вона є пенсіонеркою, а тому відповідач нарахував позивачці ЄСВ за 2021-2022 роки, як фізичній особі-підприємцю.
Заслухавши суддю – доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.
Суд першої інстанції встановив те, що позивачка з 21.05.2003 зареєстрована як фізична особа-підприємець.
З 08.02.2017 року позивачка отримує пенсію за віком.
10.04.2023 року відповідач сформував вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування № Ф-2397-0320 в сумі 14368,74 грн.
Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно – правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого. 
Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Зважаючи на те, що відповідач оскаржив рішення суду в частині задоволення позову, то апеляційний суд  переглядає рішення суду лише в цій частині.
Правові і організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VI (далі – Закон № 2464-VI). 
В силу вимог частини 1 статті 2 Закону № 2464-VI, його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно з абзацом другим пункту 1 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI, платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI до платників єдиного внеску віднесено фізичних осіб - підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування.
Відповідно до частини четвертої статті 4 Закону № 2464-VI, особи, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або за вислугу років, або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Апеляційний суд встановив те, що позивачка з 08.02.2017 року отримує пенсію за віком, згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», заяву про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування не подавала, а тому була звільнена від сплати єдиного внеску за 2021-2022 роки. 
Отже, відповідач протиправно нарахував позивачці єдиний внесок за 2021-2022 роки та сформував податкову вимогу.
Цей висновок є підставою для задоволення позову, шляхом скасування податкової вимоги. 
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції, в частині задоволення позовну, правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та  такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції в частині задоволення позовну, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції в цій частині без змін.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

                                             П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2023 року у справі № 140/14802/23, в частині задоволення позовну, без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених статтею 328 КАС України, за наявності яких постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя	 	Р. Б. Хобор 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. М. Шавель  	
Постанова складена 15.01.2024 року