ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

13 грудня 2023 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/4586/23
Головуючий у першій інстанції – Рахманкулова І. П.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1110/23

Чернігівський апеляці й ний суд у складі:
головуючого-судді: Скрипки А.А.    
суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.
секретар: Зеляк Ю.Г. 

сторони: 
позивач: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , 
ОСОБА_3 
відповідач: Акціонерне товариство ”Облтеплокомуненерго”
  
розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства ”Облтеплокомуненерго” на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова у складі судді Рахманкулової І.П. від 23 червня 2023 року, місце ухвалення рішення м. Чернігів, у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Акціонерного товариства ”Облтеплокомуненерго” про визнанння дій неправомірними, відшкодування моральної шкоди, 
    
                        В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до АТ ”Облтеплокомуненерго”, в якому просили визнати неправомірними дії відповідача по припиненню надання послуги з постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 , та стягнути з відповідача на користь позивачів по 5 000 грн. кожному моральної шкоди. В обґрунтування вимог заявленого позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вказували, що вони зареєстровані у квартирі АДРЕСА_2 , та є споживачами послуг, які надає АТ ”Облтеплокомуненерго” з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, на підставі Типового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. На правовідносини між позивачами та відповідачем поширюється дія Закону України ”Про захист прав споживачів”. 20.05.2021 року АТ ”Облтеплокомуненерго” припинило надавати послуги з централізованого постачання гарячої води, в тому числі і до квартири АДРЕСА_2 . Припинення надання позивачам послуги з постачання   гарячої   води   було   здійснено   відповідачем   з   підстав,  не передбачених    договором,     а     також    Законом    України    ”Про житлово-комунальні послуги” та ЦК України. Позивачі стверджували, що через припинення постачання гарячої води їм завдано моральну шкоду, оскільки вони були змушені щодня підігрівати воду на газовій плиті, що створювало великі незручності в побуті. Процес миття посуду також потребував додаткових зусиль та часу. Позивачі були змушені внести корективи у своє повсякденне життя, та вживати додаткових зусиль для його влаштування, що завдало душевних страждань, які вони зазнали у зв`язку із незаконним припиненням постачання гарячої води, без будь-яких попереджень. За доводами позовної заяви, ускладнювало ситуацію відчуття невизначеності через відсутність повідомлень відповідача про терміни відновлення надання послуги, у зв`язку з чим моральну шкоду позивачі оцінюють у 5 000 грн. кожному.

Рішенням  Деснянського  районного  суду  м.Чернігова  від 23.06.2023 року поозов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до АТ ”Облтеплокомуненерго” - задоволено частково. Визнано неправомірними дії АТ ”Облтеплокомуненерго” по припиненню надання послуги з постачання гарячої води ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 . Стягнуто з АТ ”Облтеплокомуненерго” на користь ОСОБА_1 3 000 грн., у відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з АТ ”Облтеплокомуненерго” на користь ОСОБА_2 3 000 грн., у відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з АТ ”Облтеплокомуненерго” на користь ОСОБА_3 3 000 грн., у відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позовних вимог - відмовлено. Стягнуто з АТ ”Облтеплокомуненерго” на користь держави судовий збір в сумі 1 717 грн. 76 коп.

В апеляційній скарзі АТ ”Облтеплокомуненерго” просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції від 23.06.2023 року, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог заявленого ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 позову. Доводи апеляційної скарги вказують, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 30.05.2023 року є незаконним, необґрунтованим, ухваленим при неповному встановленні обставин, що мають значення для справи, неправильному дослідженні та невірній оцінці доказів, із неправильним застосуванням норм матеріального права та із порушенням норм процесуального права. В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає, що позивачами не надано жодних належних і допустимих доказів про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, відповідно до Закону України ”Про захист прав споживачів”, частина 2 статті 22 якого не містить презумпції наявності моральної шкоди. Апелянт стверджує, що доказів на підтвердження факту душевних страждань, їх ступеню та глибини позивачами не надано, отже, позивачами юридичний факт заподіяння моральної шкоди не обґрунтовано, та розмір суми не доведено. Апелянт вказує, що позивачами не надано розрахунку завданої шкоди, у зв`язку з чим  апелянт  не  погоджується  із  її  розміром.  Доводи апеляційної скарги звертають  увагу, що факт припинення відповідачем надання послуг з централізованого постачання гарячої води у травні 2021 року є загальновідомим, проте, судом першої інстанції не було визначено дати (періоду), причини встановленого загальновідомого факту припинення надання послуги. За доводами апелянта, позивачами не надано жодного належного доказу на підтвердження факту ненадання послуги з постачання гарячої води, при цьому, у відповідача відсутні відомості про повідомлення позивачами в 2021 році фактів неналежно наданої або не наданої послуги за адресою: АДРЕСА_1 .

В судове засідання апеляційного суду сторони даного спору, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду справи, не з`явились. Від відповідача АТ ”Облтеплокомуненерго” надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника відповідача. Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що АТ ”Облтеплокомуненерго” є виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води для суб`єктів усіх форм власності.
Позивачі зареєстровані у квартирі АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради №2040 від 08.03.2023 року (а.с.20), та є споживачами послуг, які надає їм АТ ”Облтеплокомуненерго”.
До 01.11.2021 року АТ ”Облтеплокомуненерго” надавало позивачам послуги на підставі типового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року  №630.
У травні 2021 року Акціонерне товариство ”Облтеплокомуненерго” припинило надавати послуги з централізованого постачання гарячої води, в тому числі, і до квартири АДРЕСА_2 . Вказаний факт є загальновідомим.   
Відповідно до пункту 1 Договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, виконавець зобов`язаний своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення, підігріву холодної води, а споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором.
Згідно із пунктом 2 даного Договору, суб`єктами користування послугами є власник (наймач, орендар) житлового приміщення (квартири) та члени його сім`ї.
Плата за надані послуги за наявності засобів обліку води і теплової енергії справляється за їх показаннями (пункт 7 зазначеного Договору).
Відповідно до підпункту 1 пункту 16 вказаного Договору, споживач має право на отримання своєчасно та належної якості послуг згідно із законодавством та умовами цього договору.
Підпунктами 1, 18 пункту 19 даного Договору встановлено, що виконавець зобов`язаний: своєчасно надавати споживачу послуги в установлених обсягах, належної якості, безпечні для його життя, здоров`я та які не спричиняють шкоди його майну, відповідно до вимог законодавства, Правил та цього договору; відшкодовувати збитки, завдані майну та/або приміщенню споживача та/або членів його сім`ї, шкоду, що заподіяна його життю чи здоров`ю внаслідок неналежного надання або ненадання послуг, а також моральну шкоду в порядку та розмірі, які визначаються відповідно до законодавства і цього договору.
Виконавець несе відповідальність, крім іншого, у разі порушення прав споживачів згідно із законодавством та порушення зобов`язань, установлених цим договором або законодавством (підпункти 3,4 пункту 21 вищевказаного Договору).
Згідно пункту 30 зазначеного Договору, сторони звільняються від відповідальності згідно з цим договором, у разі настання дії непереборної сили (дії надзвичайних ситуацій техногенного, природного або екологічного характеру), яка унеможливлює надання відповідної послуги згідно з умовами договору.

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 23.06.2023 року, частково задовольняючи вимоги заявленого ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до АТ ”Облтеплокомуненерго” позову, суд першої інстанції, із врахуванням норм права, які регулюють спірні правовідносини, вказав, що припинення надання позивачам послуги з постачання гарячої води здійснено відповідачем із підстав, не передбачених Законом України ”Про житлово-комунальні послуги” та договором, і тому право позивачів, як споживачів послуг, які надає відповідач, на безперервне одержання комунальної послуги з постачання гарячої води, відповідачем було порушено.  За даних обставин, оцінивши наявні в справі докази та доводи сторін спору, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачі внаслідок неправомірних дій відповідача по припиненню надання послуги з постачання гарячої води у 2021 році та порушення їх прав понесли моральні страждання, і мають право на відшкодування моральної шкоди. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції виходив, зокрема, із характеру страждань, яких зазнали позивачі, їх тривалості, а також врахував вимушені зміни в організації життя. Керуючись принципами розумності, справедливості та співмірності, суд першої інстанції дійшов висновку, що компенсація в сумі по 3 000 грн., на користь кожного із позивачів, буде належною сатисфакцією понесених позивачами душевних страждань.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги відносно того, що висновок оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 23.06.2023 року про часткове задоволення вимог заявленого ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 до АТ ”Облтеплокомуненерго” позову, не узгоджується із фактичними обставинами справи та нормами права, які регулюють спірні правовідносини, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції від 23.06.2023 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.  

В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає, що позивачами не надано жодних належних і допустимих доказів про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, відповідно до Закону України ”Про захист прав споживачів”, частина 2 статті 22 якого не містить презумпції наявності моральної шкоди. Апелянт стверджує, що доказів на підтвердження факту душевних страждань, їх ступеню та глибини позивачами не надано, отже, позивачами юридичний факт заподіяння моральної шкоди не обґрунтовано, та розмір суми не доведено. Апелянт вказує, що позивачами не надано розрахунку завданої шкоди, у зв`язку з чим  апелянт  не  погоджується  із  її  розміром.  Доводи апеляційної скарги звертають  увагу, що факт припинення відповідачем надання послуг з централізованого постачання гарячої води у травні 2021 року є загальновідомим, проте, судом першої інстанції не було визначено дати (періоду), причини встановленого загальновідомого факту припинення надання послуги. За доводами апелянта, позивачами не надано жодного належного доказу на підтвердження факту ненадання послуги з постачання гарячої води, при цьому, у відповідача відсутні відомості про повідомлення позивачами в 2021 році фактів неналежно наданої або не наданої послуги за адресою: АДРЕСА_1 .

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.    

Статтею 2 ЦПК України регламентовано, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначено статтею 16 ЦК України.

Приписами статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, регламентовано, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом, зокрема, таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Із врахуванням вищевказаних норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших  актів  цивільного  законодавства,  а  за  відсутності  таких  умов  та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтями 610, 611 ЦК України регламентовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів (статті: 614, 617 ЦК України).

Відносини,  що  виникають  у  процесі  надання  та  споживання житлово-комунальних послуг, регулюються Законом України ”Про житлово-комунальні послуги”. Предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках (ч.1 статті 2 даного Закону).

Приписами вищевказаного Закону регламентовано наступне.
Як визначено ч.1 статті 6 вказаного Закону, учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.
Споживач має право, серед іншого, одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів (п.1 ч.1 статті 7 зазначеного Закону).
У свою чергу, виконавець комунальної послуги зобов`язаний забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; вживати заходів до ліквідації аварій, усунення порушень якості послуг у строки, встановлені законодавством (п.п.1,6 ч.2 статті 8 вказаного Закону).
Згідно з ч.1 статті 16 даного Закону, надання комунальних послуг та надання послуги з управління багатоквартирним будинком здійснюються безперервно, крім часу перерв на:
1) проведення ремонтних і профілактичних робіт згідно з будівельними нормами і правилами, правилами технічної експлуатації і користування, положеннями про проведення поточного і капітального ремонтів та іншими нормативно-правовими актами;
2) міжопалювальний період для систем опалення виходячи з кліматичних умов згідно з нормативно-правовими актами;
3) ліквідацію наслідків аварії.

Виконавець послуги з постачання гарячої води та з централізованого водопостачання повинен забезпечити її постачання безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, температури та величини тиску (ч.2 статті 22, ч.2 статті 23 зазначеного Закону).

Положення ч.1 статті 12 Закону України ”Про житлово-комунальні послуги” передбачають, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Як вбачається із умов Типового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630, відповідно до підпункту 1 пункту 16 договору, споживач має право на отримання своєчасно та належної якості послуг згідно із законодавством та умовами цього договору. Підпунктами 1,18 пункту 19 даного договору встановлено, що виконавець зобов`язаний: своєчасно надавати споживачу послуги в установлених обсягах, належної якості, безпечні для його життя, здоров`я та які не спричиняють шкоди його майну, відповідно до вимог законодавства, Правил та цього договору; відшкодовувати збитки, завдані майну та/або приміщенню споживача та/або членів його сім`ї, шкоду, що заподіяна його життю чи здоров`ю внаслідок неналежного надання або ненадання послуг, а також моральну шкоду в порядку та розмірі, які визначаються відповідно до законодавства і цього договору. Виконавець несе відповідальність, крім іншого, у разі порушення прав споживачів згідно із законодавством та порушення зобов`язань, установлених цим договором або законодавством (підпункти 3,4 пункту 21 вказаного договору). 

Як вбачається із матеріалів справи, у травні 2021 року АТ ”Облтеплокомуненерго” припинило надавати послуги з централізованого постачання гарячої води, в тому числі, і до квартири АДРЕСА_2 . Вказаний факт є загальновідомим.         

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги, що відповідач безпідставно припинив надання позивачам послуги з постачання гарячої води, у односторонньому порядку, з підстав, не передбачених Законом України ”Про житлово-комунальні послуги” та договором, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для захисту прав позивачів, як споживачів послуг з постачання гарячої води, шляхом визнання таких дій відповідача неправомірними, а також наявності у них права на відшкодування моральної шкоди.

За змістом ч.2 статті 22 Закону України ”Про захист прав споживачів”, при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Приписами ч.1, п.2 ч.2, ч.3 статті 23 ЦК України регламентовано, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди,якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відшкодування моральної шкоди за своєю природою є санкцією за порушення прав особи, які були виявлені і доведені.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15.12.2020 року в справі №752/17832/14-ц вказала, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності.

Велика Палата Верховного Суду в пункті 49 постанови від 01.09.2020 року у справі №216/3521/16-ц вказала, що виходячи із положень статей 16,23 Цивільного кодексу України, та змісту права на відшкодування моральної шкоди, в цілому, як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Європейський Суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

У контексті приписів норм права, які регулюють спірні правовідносини, та фактичних, документально підтверджених обставин справи, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновку оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 23.06.2023 року відносно того, що припинення надання позивачам послуги з постачання гарячої води здійснено відповідачем з підстав, не передбачених положеннями Закону України ”Про житлово-комунальні послуги” та договором, і за даних обставин, право позивачів, як споживачів послуг, які надає відповідач, на безперервне одержання комунальної послуги з постачання гарячої води, було  порушено  відповідачем. Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачі внаслідок неправомірних дій відповідача по припиненню надання послуги з постачання гарячої води у 2021 році, та порушення їх прав, понесли моральні страждання і мають право на відшкодування моральної шкоди. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції виходив, зокрема, із характеру страждань, яких зазнали позивачі, їх тривалості, а також врахував вимушені зміни в організації життя. Керуючись принципами розумності, справедливості та співмірності, суд першої інстанції дійшов висновку, що компенсація в сумі по 3 000 грн. кожному із позивачів, відповідає вимогам розумності і справедливості, та є належною сатисфакцією понесених позивачами душевних страждань.

Доводи апеляційної скарги вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки дані висновки суду першої інстанції узгоджуються із фактичними обставинами справи, які є документально підтвердженими, та нормами права, які регламентують спірні правовідносини.     

При цьому, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що зміни в організації життя та додаткові зусилля на пристосування до нових умов, у зв`язку із припиненням надання послуг з постачання гарячої води з вини відповідача (виконавця), є очевидними та логічно зрозумілими.

Враховуючи наведене вище, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 23.06.2023 року, висновки якого узгоджуються із нормами права, які регламентують спірні правовідносини та фактичними, документально підтвердженими обставинами справи, на які сторони даного спору посилались, як на підставу своїх вимог та заперечень.  

За даних обставин, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу АТ ”Облтеплокомуненерго” - залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 23.06.2023 року, залишити без змін.

Керуючись статтями: 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,
                      
                       П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства ”Облтеплокомуненерго”- залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 23 червня 2023 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий:                                            Судді: