Дата документу 10.01.2024 Справа № 335/9825/21

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 335/9825/21         Головуючий у 1-й інстанції: Макаров В.О. 
Провадження №22-ц/807/161/24         Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
10 січня 2024 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача  суддів:    за участю секретаря  	Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В.,  Камалової В.В.,  	

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги  ОСОБА_1 , Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, треті особи: приватний нотаріус Гембарська Світлана Іванівна, приватний нотаріус Гришина Варвара Іванівна, про визнання недійсним договору про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги за кредитним та іпотечним договорами, -
В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, треті особи: приватний нотаріус Гембарська Світлана Іванівна, приватний нотаріус Гришина В.І., про визнання недійсним договору про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги № 06/07 від 06 липня 2018 року та договору про відступлення прав за договором іпотеки від 06 липня 2018 року.
В обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначив, що 19 квітня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Європейський газовий банк» (далі по тексту – ПАТ «Європейський газовий банк») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 557-190412,за умовами якого позивач отримав кредит на споживчі цілі у розмірі 700000,00 грн зі строком повернення до 12 квітня 2014 року. У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 557-190412 від 19 квітня 2012 року того ж дня між ним та банком був укладений договір іпотеки № 966- 190412/І, предметом якого була належна йому на праві приватної власності квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку із порушенням кредитних зобов`язань, несвоєчасною сплатою щомісячних платежів судовим рішенням від 15 жовтня 2015 року з нього на користь банку була достроково стягнута заборгованість у розмірі 1029093, 11 грн, судове рішення було виконано 07 вересня 2016 року.

Незважаючи на повне виконання судового рішення 06 липня 2018 року ПАТ «Європейський газовий банк», від імені якого діяла уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Савельєва А.М., та відповідач ОСОБА_1 , уклали договір про відступлення права вимоги № 06/07, за яким банк відступив ОСОБА_1 права вимоги за його кредитним і іпотечним договорами на суму заборгованості, яка станом на 06 липня 2018 року становила 1308811, 44 грн, із яких: заборгованість за основним боргом ( кредитом) -00 грн; заборгованість за простроченими процентами за кредитом -667383, 86 грн; заборгованість за простроченою комісією за кредитом -39996,02 грн; заборгованість по пені – 601431, 56 грн.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 як фізична особа не наділений правом надавати фінансові послуги, а отже набуття ним права вимоги суперечить положенням частини третьої статті 512, статті 1054 ЦК України.

На підставі викладеного ОСОБА_2 просив суд визнати причини пропущення строку звернення до суду поважними та поновити строк звернення до суду з даною позовною заявою у зв`язку з перебуванням на лікарняному. Визнати недійсним договір про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги № 06/07 від 06 липня 2018 року та договір відступлення прав за договором іпотеки від 06 липня 2018 року. 

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2023 року позов задоволено.
Визнано недійсним договір відступлення (купівлі-продажу) права вимоги №06/07 від 06 липня 2018 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Європейський газовий банк», від імені якого діяла уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Савельєва Анна Миколаївна та ОСОБА_1 .
Визнано недійсним договір відступлення прав за договором іпотеки №966/190412/І від 19 квітня 2012 року, укладений 06 липня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Європейський газовий банк», від імені якого діяла уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Савельєва Анна Миколаївна та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарською Світланою Іванівною, зареєстрованим за номером 571.
Стягнуто з ОСОБА_1 та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб витрати зі сплати судового збору в розмірі 908 грн, в рівних частках по 454 грн з кожного. 

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду,  ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування  судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2023 скасувати та ухвалити нове рішення яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції  не надав належної оцінки положенням договору купівлі-продажу прав вимоги, прийшов до помилкового висновку, що укладений договір відступлення прав вимоги за кредитним та іпотечним договорами від 06 липня 2018 рокумістить ознаки факторингу, оскільки оспорюваний позивачем договір купівлі-продажу прав вимог за кредитами за своєю правовою природою є комбінованим договором, яким урегульовані одночасно відносини у сфері купівлі-продажу, відступлення прав вимоги та іпотеки, тоді як за договором факторингу, відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України передбачено передання однією стороною лише грошових коштів у розпорядження іншої, за плату із зобов`язанням відступу прав грошової вимоги до третьої особи (боржника).  Сторони договору відступлення права вимоги не обмежені номінальною вартістю права вимоги, сама по собі різниця між номінальною вартістю права вимоги, що відступається, та ціною такої вимоги, визначеною сторонами в договорі купівлі-продажу права вимоги, не може вважатися платою за договором факторингу. За таких обставин укладений між ПАТ «Європейський газовий банк», від імені якого діяла уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Савельєва А.М. та відповідачем ОСОБА_1 договір про відступлення прав вимоги від 06 липня 2018 року не може бути віднесений до договору факторінгу, оскільки не містить відповідних посилань щодо здійснення факторингової операції. Суд не врахував, що у зв`язку з початком процедури ліквідації ПАТ «Європейський газовий банк» з моменту введення тимчасової адміністрації Банк фактично перестав бути учасником повноцінних цивільних/господарських правовідносин, а порядок його діяльності визначається нормативно-правовими актами, які регулюють питання діяльності фактичного ліквідатора банку – Фонду гарантування вкладів, основним завданням якого відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про гарантування вкладів фізичних осіб» є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. На момент укладення спірного правочину Банк перебував на стадії ліквідації та не був вільним учасником цивільних відносин, який має право укладати будь-які правочини. Виведення Банку з ринку в першу чергу врегульовується спеціальним законодавством, яке врегульовує діяльність Фонду гарантування вкладів, яке передбачає виключно продаж активів та надає можливість продажу таких активів будь-яким фізичним чи юридичним особам. До таких висновків прийшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18, якою були конкретизовано свої попередні висновки в частині продажу прав вимоги за кредитними договорами, які відбуваються внаслідок неплатоспроможними банками, проте зазначена постанова судом врахована не була. Предметом позову у цій справі є визнання недійсними договорів відступлення права вимоги за кредитним та іпотечними договорами, сторонами яких є ПАТ «Європейський газовий банк», від імені якого діяла уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію до участі у справі не залучено. Уповноважена особа Фонду не виступає у цих правовідносинах як самостійний суб`єкт, а Фонд не набуває самостійних прав й обов`язків, оскільки він діє на підставі закону від імені Банку. Представництво банку Фондом грунтується на приписах Закону України « Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». До подібних висновків прийшов Верховний Суд у постановах від 26.10.2022 у справі № 490/10272/19, від 18,0 2021 у справі № 992/548/20, від 03.04.2019 у справі № 913/317/18. Отже, належним відповідачем у справі є тільки відповідач ОСОБА_1 , а іншого належного відповідача продавця прав вимоги ПАТ «Європейський газовий банк» не залучено до участі у справі, як і не може бути залучено через його ліквідацію з відсутністю правонаступника. Тому для суду це була самостійна підстава для відмови в задоволенні позовних вимог. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування  судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2023 скасувати та ухвалити нове рішення яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те,  що суд першої інстанції ухвалюючи рішення про задоволення позову не врахував, що 14 листопада 2019 року уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Європейський газовий банк» було подано документи державному Реєстратору юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань для державної реєстрації припинення банку як юридичної особи. Інформація про припинення ліквідації Банку була розміщена на офіційному сайті Фонду гарантування 12.12.2019 року. Таким чином повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб як ліквідатора ПАТ «Європейський газовий банк» припинено. Згідно зі статтею 52 Закону України « Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вимоги кредиторів до банку, що були незадоволені за недостатністю його майна, вважаються погашеними. Право вимоги за кредитним договором №557-190412 від 19 квітня 2012 року, укладеним між ПАТ «Європейський газовий банк» та ОСОБА_3 було відступлено ОСОБА_1 у складі лоту F12GL22723, який відбувався 18 червня 2018 року. Відповідно до публічного паспорту активу за кредитним договором №557-190412 від 19 квітня 2012 року наявна заборгованість за кредитним договором у загальній сумі без штрафів та пені 707379, 88 грн. Даний актив містився у ліквідаційній масі банку і був виставлений на продаж. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 зроблено порівняльний аналіз договорів відступлення права вимоги та факторингу і зроблено відповідний правовий висновок, який не враховано судом першої інстанції при ухваленні рішення. Як зазначено в пункті 2 спірного договору розмір прав вимоги, які переходять до нового кредитора права кредитора за основними договорами переходять до нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги. При укладені спірного договору про відступлення прав вимоги від 06 липня 2018 року сторони керувалися положеннями статей 512,513,514 ЦК України та зазначений договір є договором відступлення прав вимоги, а не договором факторингу, що зумовлює відсутність передбачених статтями 203, 215 ЦК України підстав для визнання його недійсним. Суд не взяв до уваги, що законодавством не встановлено підстав недійсності договору щодо відступлення права вимоги у разі передачі вимоги за зобов`язанням, із розміром якого сторона не погоджується, або якщо окремі складові такої заборгованості нараховані безпідставно. Питання про належне чи неналежне виконання сторонами зобов`язань за договором кредиту, право вимоги за яким передавалося за оспорюваним договором, підлягає дослідженню у межах спору про стягнення заборгованості та не впливає на правомірність та дійсність договору про відступлення права вимоги (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року в справі № 522/1528/15-ц). Позивачем не було наведено жодного порушення встановлених законодавством правил проведення торгів з реалізації майна банку під час ліквідаційної процедури, що свідчить про недоведеність позовних вимог, взагалі не зазначено в чому саме відбулося порушення його прав, не надано належних та допустимих доказів, а отже обраний спосіб захисту не відповідає вимогам процесуального законодавства, оскільки не забезпечує ефективне поновлення нібито порушених прав. Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання із прийняттям судового рішення та/або ліквідацією юридичної особи, не припиняє грошових зобов`язань боржника та не звільняє його від відповідальності за порушення строків розрахунків. 

Відповідно до відзиву на апеляційні скарги представник ОСОБА_2 , адвокат Демидюк О.Б. зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційних скарг є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Треті особи: приватний нотаріус Гембарська Світлана Іванівна, приватний нотаріус Гришина Варвара Іванівна, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи відповідно до вимог процесуального закону, до апеляційного суду не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, будь яких клопотань про відкладення розгляду справи не надали.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Зважаючи на вказане, колегія у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України ухвалила здійснювати апеляційний розгляд у відсутності вищезазначених третіх осіб.
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню. 

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що укладений між банком і ОСОБА_1 договір відступлення права вимоги № 06/07 від 06 липня 2018 року та договір про відступлення права за договором іпотеки від 06 липня 2018 року суперечить положенням статті 1077 ЦК України і статті 49 Закону України « Про банки і банківську діяльність», за своєю правовою природою є договором факторингу, а отже в силу статті 203, 215 ЦК України є недійсними. ОСОБА_1 не наділений правом надавати фінансові послуги, а отже і не може бути стороною договору факторингу. Уклавши договір відступлення права вимоги за кредитним договором відповідач ПАТ «Європейський газовий банк» отримав фінансування у розмірі 155623,57 грн, а фізична особа ОСОБА_1 , в свою чергу, укладаючи вказаний договір, набув право одержання прибутку у формі різниці між реальною вартістю права вимоги, що відступається, і ціною вимоги, що передбачена договором про відступлення права вимоги, тобто фактично відбулося фінансування однієї особи іншою за рахунок передачі останній грошової вимоги до третьої особи (боржника), що є основною ознакою договору факторингу.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного. 

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Статтею 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. 

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша
статті 13 ЦПК України).

Судом встановлено, що 19 квітня 2012 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Європейський газовий банк» укладено кредитний договір №557-190412, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 700 000,00 грн з виплатою 25% річних зі строком повернення до 10 квітня 2014 року (т.1 а.с.141-142).

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири № КМБ/01/09 від 27 лютого 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Журавльовим Д.В., ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_2 (т.1 а.с.27-29).

У зв`язку із забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 557-190412 від 19 квітня 2012 року між ПАТ «Європейський газовий банк» та ОСОБА_2 було укладено та посвідчено приватним нотаріусом Гришиною В.І. договір іпотеки № 966-190412/І від 19 квітня 2012 року, згідно якого іпотекодавець передав Банку належну йому на праві власності квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.137-140). 

У зв`язку з порушенням позичальником умов кредитного договору рішенням апеляційного суду Запорізької області від 15 жовтня 2015 року по справі 335/9238/14-ц з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Європейський газовий банк» стягнута заборгованість, розмір якої станом на 07 серпня 2014 року становив 1049093,11 грн, із яких: 641200,00 грн - заборгованість за кредитом, 53351,38 грн -пеня за несвоєчасне повернення основної суми кредиту; 303059,43 грн -прострочена заборгованість по процентах; 29184,54 грн -пеня за несвоєчасну сплату процентів; 22297,76 грн - заборгованість по сплаті комісії за обслуговування кредитної заборгованості (т.1 а.с.143-146).

Зазначене судове рішення виконувалося у примусовому порядку, постановою Вознесенівського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ Запорізької області від 07 вересня 2016 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа від 22 жовтня 2015 року про стягнення з ОСОБА_2 боргу в розмірі 1 049 093,11 грн закінчено у зв`язку зі сплатою боржником суми боргу.

ПАТ «Європейський газовий банк», у зв`язку з тим, що заборгованість за кредитним договором сплачена 31 серпня 2016 року, вважав, що залишок заборгованості за кредитним договором № 557-190412 від 12 квітня 2012 року становить 1308811, 44 грн, що складається з заборгованості за простроченими процентами за кредитом -667383, 86 грн, заборгованість за простроченою комісією за кредитом – 39996, 02 грн, заборгованість по пені – 601431, 56 грн.

Постановою Правління Національного банку України від 17 листопада 2014 року N 725 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Європейський газовий банк" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18 листопада 2014 року N 121 про початок процедури ліквідації ПАТ "Європейський газовий банк".

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 2960 від 05 листопада 2018 року продовжено строк здійснення процедури ліквідації Банку на один рік з 18 листопада 2018 року до 17 листопада 2019 року включно.

Враховуючи, що у позивача перед банком була наявна заборгованість за кредитним договором N 557-190412 від 12 квітня 2012 року у сумі 1 308 811,44 грн, що складається з заборгованості за простроченими процентами за кредитом - 667 383,86 грн. заборгованості за простроченою комісією за кредитом - 39 996,02 грн, заборгованості по пені - 601 431,56 грн, відповідно даний актив містився у ліквідаційній масі банку і був виставлений на продаж.

За результатами проведення електронних торгів 06 липня 2018 року між ПАТ "Європейський газовий банк", від імені якого діяла уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку, та фізичною особою ОСОБА_1 був укладений договір N 06/07 про відступлення (купівлі-продажу прав вимоги) у складі лоту F12GL22723, за яким останньому було відступлено право вимоги до позичальника ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором N 557-190412 від 19 квітня 2012 року, розмір якої станом на дату укладення договору уступки становив 1 308 811,44 грн, з яких: заборгованість за основним боргом - 0,00 грн, заборгованість за простроченими процентами за кредитом - 667 383,86 грн, заборгованість за простроченою комісією за кредитом - 39 996,02 грн, заборгованість по пені - 601 431,56 грн.

Того ж дня між ПАТ "Європейський газовий банк" та ОСОБА_1 було укладено договір відступлення прав вимоги за іпотечним договором, про що внесені відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчужень об`єктів нерухомого майна.

Відповідно до листа уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Європейський газовий банк» від 10 липня 2018 року за №850, остання повідомила ОСОБА_2 про укладений 06 липня 2018 року договору відступлення ОСОБА_1 прав вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором № 557-190412 від 19 квітня 2012 року та договором іпотеки № 557-190412/І від 19 квітня 2012 року (т.1 а.с.148).

Предметом спору у цій справі є договір від 06 липня 2018 року № 06/07 про відступлення права вимоги за кредитним договором № 557-190412 від 19 квітня 2012 року, про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 06 липня 2018 року, оформлений за результатами відкритих торгів (аукціону), проведених 06 липня 2018 року, щодо продажу активів ПАТ «Європейський газовий банк», у зв`язку з його ліквідацією, який на думку позивача порушує його право та інтерес.

       Частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства (стаття 650 ЦК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 655 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з частиною першою статті 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України).

Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України).

Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг.

Частиною третьою статті 656 ЦК України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги.

Договір відступлення права вимоги має такі ознаки: 1) предметом є відступлення права вимоги щодо виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) таке зобов`язання може бути як грошовим, так і не грошовим (передання товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним або безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, за яким виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання (пункти 37, 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року в справі N 906/1174/18).

Натомість договір факторингу має такі ознаки: 1) предметом є надання фінансової послуги за плату; 2) мета полягає у наданні фактором й отриманні клієнтом фінансової послуги; 3) зобов`язання, в якому клієнт відступає право вимоги, може бути тільки грошовим; 4) такий договір має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, але й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 5) укладається тільки у письмовій формі та має містити визначені Законом України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" умови (пункт 48 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі N 906/1174/18).

Якщо предметом і метою договору є відступлення права вимоги, а інші суттєві умови договору притаманні як договорам відступлення права вимоги, так і договорам факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, у суду немає підстав вважати такий договір відступлення права вимоги договором факторингу (пункт 51 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі N 906/1174/18).

Якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права. Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути зумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не означає наявність фінансової послуги, яку новий кредитор надає попередньому (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року в справі N 906/1174/18).

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року в справі N 906/1174/18 (провадження N 12-1гс21) та від 08 червня 2021 року в справі N 346/1305/19 (провадження N 14-181цс20) викладено правовий висновок, що за обставин, коли попередній кредитор (банк) був позбавлений банківської ліцензії та перебував у процедурі ліквідації, відступлення права вимоги за кредитним і забезпечувальними договорами є можливим не тільки на користь фінансових установ.

У пункті 1 частини першої статті 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) вказано, що фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг.

З наведених норм права випливає, що фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі послуги надаються лише спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами, які мають право на здійснення фінансових операцій та внесені до реєстру фінансових установ.

Водночас процедура припинення банку як юридичної особи проводиться у порядку, передбаченому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", і ця процедура здійснюється з метою захисту прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Наслідками початку процедури ліквідації банку, які передбачені статтею 46 спеціального Закону, є, зокрема, завершення банківської діяльності банку закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; настання строку виконання всіх грошових зобов`язань банку та зобов`язання щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) тощо.

Національний банк України ухвалює рішення про відкликання у банку банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб протягом п`яти днів з дня отримання такої пропозиції Фонду.

При проведенні процедури ліквідації банку Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює відчуження активів та/або зобов`язань банку.

Майно (активи) банку або кількох банків (пули активів) може бути реалізоване у такий спосіб: на відкритих торгах (аукціоні); шляхом продажу безпосередньо юридичній або фізичній особі.

Для проведення відкритих торгів на підставі договору може залучатися організатор торгів - юридична особа, яка відповідно до установчих документів має право проводити торги (стаття 51 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Пунктом 5.11 глави 5 розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05 липня 2012 року N 2, яке є спеціальним нормативним актом, що визначає умови реалізації майна банку під час проведення ліквідаційної процедури (в редакції, яка діяла до 21 листопада 2016 року), врегульовано, що реалізація майна банку шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання здійснюється шляхом проведення відкритого конкурсу між фінансовими установами (банками та небанківськими фінансовими установами, які відповідно до своїх установчих документів та ліцензій мають право надавати кредити, крім кредитних спілок).

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21 листопада 2016 року N 2526 "Про внесення змін до Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку" у пункті 5.11 глави 5 розділу V цього Положення виключені слова "між фінансовими установами (банками та небанківськими фінансовими установами, які відповідно до своїх установчих документів та ліцензій мають право надавати кредити, крім кредитних спілок)".

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 16.07.2014 № 424 «Про віднесення ПАТ «Європейський газовий банк» до категорії неплатоспроможних, рішенням виконавчої дирекції Фонду від 16 липня 2014 року № 57 з 17 липня 2014 року в ПАТ «Європейський газовий банк» було запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці. Рішенням виконавчої дирекції від 13 жовтня 2014 року № 11 було продовжено строк тимчасової адміністрації до 17 листопада 2014 року.

Постановою правління Національного банку України від 17 листопада 2014 року № 725 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Європейський газовий банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18 листопада 2014 року № 121 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Європейський газовий банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Європейський газовий банк» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку Ковальова В.М. строком на 1 рік з 18.11.2014 по 17.11.2015 включно.

       Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб  прийняла рішення від 02 листопада 2015 року N 197 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ«Європейський газовий банк» на два роки до 17 листопада 2017 року включно.

05 листопада 2018 року виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення N 2960, яким продовжила строки здійснення процедури ліквідації  ПАТ «Європейський газовий банк» на один рік до 17 листопада 2019 включно. 

Відповідно до пунктів 2, 6 частини другої статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" в редакції Закону, чинній на час виникнення спірних правовідносин з дня початку процедури ліквідації банку: банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; укладення правочинів, пов`язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону.

Згідно з частинами другою та третьою статті 51 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) після затвердження виконавчою дирекцією Фонду результатів інвентаризації майна банку та формування ліквідаційної маси Фонд розпочинає передпродажну підготовку та реалізацію майна банку у порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами Фонду, за найвищою вартістю у найкоротший строк. Фонд затверджує способи, порядок, склад та умови відчуження майна банку, включеного до ліквідаційної маси, у разі потреби організовує консолідований продаж майна кількох банків, що одночасно перебувають у процедурі ліквідації.

Частиною шостою статті 51 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" у вказаній редакції Закону передбачено, що майно (активи) банку або кількох банків (пули активів) може бути реалізоване у такий спосіб: 1) на відкритих торгах (аукціоні); 2) шляхом продажу безпосередньо юридичній або фізичній особі.

Продаж майна (активів) банку у спосіб, передбачений цією частиною, може проводитися в електронній формі (на електронних майданчиках).

18 червня 2018 року на електронному майданчику dgp.prozorro.sale відбувся відкритий електронний аукціон (торги) з продажу майнових прав ліквідації  ПАТ «Європейський газовий банк» "  за кредитним портфелем, що складається з права вимоги за кредитним договором, що забезпечений заставою нерухомого майна на підставі договору іпотеки, за результатами якого було визначено переможця електронного аукціону з продажу вказаного лоту, а саме: ОСОБА_1 , про що складено протокол електронного аукціону № UA-EA-2018-05-03-000054–а від 18 червня 2018 року.

06 липня 2018 року за результатами аукціону, оформлених протоколом № UA-EA-2018-05-03-000054–а, між ПАТ «Європейський газовий банк» і ОСОБА_1 укладено договір N 06/07 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за кредитним договором N 557-190412 від 19 квітня 2012 року та укладено договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки № 966-190412/1 від 12 квітня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Гембарською С.І. 06 липня 2018 року за реєстровим № 571.

        Також між  ПАТ «Європейський газовий банк» і ОСОБА_1 06 липня 2018 року укладено договір про відступлення прав вимога за кредитним договором та іпотечним договором, відповідно до яких до ОСОБА_1 перейшло право вимоги за кредитним договором № 557-190412 від 19 квітня 2012 року та договором іпотеки № 966-190412/1 від 19 квітня 2012 року, за якими боржником (іпотекодавцем) виступає ОСОБА_4 ..

Отже, оскаржувані договори відступлення прав вимоги укладені між ПАТ  «Європейський газовий банк» , який перебуває в стані ліквідації, та ОСОБА_1 за результатами проведення 18 червня 2018 року електронних торгів з продажу активів банку, що ліквідується.

Положення нормативно-правових актів, якими врегульовано процедуру ліквідації банку, допускають продаж майна банку, який перебуває в стадії виведення з ринку (ліквідації), шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання на конкурсних засадах будь-яким суб`єктам правовідносин, у тому числі без статусу банку або фінансової установи.

При цьому, враховуючи наслідки початку процедури ліквідації банку й цілі цієї процедури, обмеження прав фізичних осіб на участь у торгах з продажу прав вимоги ПАТ «Європейський газовий банк»  законодавством не визначені.

Водночас Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених Законом.

Положення Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та прийняті на його виконання нормативно-правові акти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, які не містять заборони щодо придбання фізичними особами майна неплатоспроможного банку шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення, є пріоритетними щодо інших нормативних актів України.

Зазначений правовий висновок узгоджується із висновками, висловленими у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі N 161/5127/17-ц (провадження N 61-17635св18), від 31 липня 2019 року у справі N 910/4816/18, від 18 листопада 2020 року у справі N 295/3588/14-ц (провадження N 61-5305св20), від 16 грудня 2020 року у справі N 640/14873/19 (провадження N 61-6649св20), від 25 березня 2021 року у справі N 712/8836/18 (провадження N 61-19728св19).

       Отже, оспорюванні договори відступлення прав вимоги за кредитним та іпотечним договорами були укладені у процедурі примусової ліквідації банку, порядок проведення якої регулюється спеціальними нормами, за його ознаками є договорами, за якими банк у зобов`язаннях за кредитним договором і договором іпотеки замінений на ОСОБА_1 як нового кредитора.

ОСОБА_1 не набув право здійснювати фінансові операції стосовно боржника, оскільки за умовами про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за кредитним договором та договором іпотеки у нього виникло лише право вимагати виконання зобов`язань за кредитним договором і договором, які його забезпечують.

Враховуючи викладене, такий договір не можна кваліфікувати як договір факторингу. Він є змішаним, бо містить елементи різних договорів (частина друга статті 628 ЦК України), зокрема ознаки договору купівлі-продажу права вимоги (за умовами якого продавець продав, а покупець придбав право вимоги на публічних торгах) і договору відступлення права вимоги (цесії) (за умовами якого первісний кредитор передав право вимоги новому кредитору).

Оскільки за своєю правовою природою спірний договір є договором купівлі-продажу майнового права, укладений банком під час розпродажу активів у процедурі ліквідації з метою розрахунку з кредиторами, на виконання якого здійснена цесія, а її сторонами можуть бути будь-які фізичні або юридичні особи, тому висновки суду першої інстанції про наявність підстав кваліфікувати оскаржувані договори відступлення права вимоги як договір факторингу є не правильними та не обґрунтованими.

Зазначений висновок відповідає правовому висновку, викладеному Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 16 березня 2021 року в справі N 906/1174/18 (провадження N 12-1гс21) та від 08 червня 2021 року в справі N 346/1305/19 (провадження N 14-181цс20), постановах Верховного Суду від 04 серпня 2021 року в справі N 705/5544/19 (провадження N 61-8523св20), від 10 серпня 2021 року в справі N 755/7758/19 (провадження N 61-17748св20), від 16 лютого 2022 року в справі N 754/12759/17 (провадження N 61-10416св20), від 08 липня 2022 року в справі N 487/7748/18 (провадження N 61-19069св21) та від 25 січня 2023 року в справі N 638/18879/18 (провадження N 61-11179св22).

Отже, помилковими є висновки суду про те, що оскаржувані договори відступлення прав вимоги містять ознаки договору факторингу.

Положення нормативно-правових актів, які регламентують процедуру ліквідації банку, допускають продаж на конкурсних засадах майна банку, що перебуває у стадії виведення з ринку (ліквідації), шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та за договорами забезпечення виконання зобов`язання будь-яким суб`єктам правовідносин, зокрема і без статусу банку або іншої фінансової установи (постанова Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі N 640/14873/19 (провадження N 61-6649св20)).

Врахувавши, що продаж і відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язань у процедурі ліквідації банку може відбутися на конкурсних засадах на користь будь-якої особи, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що ОСОБА_1 як фізична особа в силу вимог чинного законодавства не міг бути стороною оспорюваного договору.

Відповідно до ч. 1-5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Аналіз фактичних обставин справи свідчить про те, що позивач був позичальником неплатоспроможного ПАТ « Європейський газовий банк», не виконував належним чином свої зобов`язання, що передбачені кредитним договором. Фонд гарантування та Банк на виконання вимог Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» здійснювали організацію на продаж права вимоги за кредитним договором з метою отримання грошових коштів від реалізації даного майна банку, яке впливає на формування ліквідаційної маси Банку та за рахунок якої задовольняються вимоги вкладників/кредитора Банку. Кошти, надані в кредит є активом банку, та відповідно включаються до складу ліквідаційної маси для подальшого задоволення вимог кредиторів/ вкладників банку.

Нормативно-правовими актами, що передбачають продаж активів неплатоспроможних банків не передбачено, що відступлення права вимоги за кредитними договорами має відбуватись лише на користь фінансових установ.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що ОСОБА_1 не мав права як фізична особа брати участь у електронних торгах із продажу права вимоги за кредитним і іпотечним договорами.

В оскаржуваному рішенні суд зазначив, що позиція з правової природи факторингу зазначена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11, у постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 686/12230/18, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 листопада 2020 року у справі № 638/22396/14, які відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд врахував щодо застосування відповідних норм права.

Проте, судом не було враховано, що постановою Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 було конкретизовано свої попередні висновки в частині продажу прав вимоги за кредитними договорами, які відбуваються неплатоспроможними банками. Постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі 346/1305/19 (провадження N 14-181цс20), фактично відсилає до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 16 березня 2021 року у справі N 906/1174/18 (провадження N 12-1гс21), в якій зазначено про часткове відступлення від правових висновків Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі N 465/646/11 (провадження N 14-222цс18), шляхом конкретизації висновку, а саме: відступлення права вимоги за кредитними і забезпечувальними договорами є можливим не тільки на користь фінансових установ за обставин, коли попередній кредитор (банк) був позбавлений банківської ліцензії та перебував у процедурі ліквідації.

Посилаючись на вищезазначені постанови Верховного Суду, суд першої інстанції не врахував, що вони ухваленні раніше, ніж згадана постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року в справі N 906/1174/18, а тому наведені в них висновки, які суперечать висновкам Великої Палати Верховного Суду, не можуть братися до уваги.

Посилання позивача про те, що зобов`язання за кредитним договором і відповідно іпотека є припиненими через те, що заборгованість за кредитним договором № 557-190412 від 19 квітня 2012 року сплачена ОСОБА_2 на користь ПАТ «Європейський газовий банк» у повному обсязі, відхиляються як безпідставні з огляду на таке.

За змістом частини першої статті 598 ЦК України підстави припинення зобов`язання передбачаються договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), переданням відступного (статті 600 ЦК України), зарахуванням (стаття 601 ЦК України), за домовленістю сторін (стаття 604 ЦК України), прощенням боргу (стаття 605 ЦК України), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606 ЦК України), неможливістю виконання (стаття 607 ЦК України), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статтями 608, 609 ЦК України). Підстави припинення зобов`язання, визначені законом, тобто в даному випадку вказаними статтями
ЦК України, є вичерпними.

Підстави припинення іпотеки, яка має похідний від основного зобов`язання характер, визначені статтею 593 ЦК України та статтею 17 Закону України "Про іпотеку". Вказані норми також містять вичерпний перелік таких підстав.

Водночас, з матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що внаслідок неналежного виконання позивачем грошових зобов`язань щодо своєчасного й повного погашення кредиту виникла заборгованість, яка була стягнута з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Європейський газовий банк» рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 15 жовтня 2015 року по справі 335/9238/14-ц у розмірі 1049093,11 грн, яка складалась з: 641200,00 грн заборгованість за кредитом, 53351,38 грн, пеня за несвоєчасне повернення основної суми кредиту; 303059,43 грн прострочена заборгованість по процентах; 29184,54 грн  пеня за несвоєчасну сплату процентів; 22297,76 грн заборгованість по сплаті комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Стягнуту за рішення Апеляційного суду Запорізької області від 15 жовтня 2015 року по справі № 335/9238/14-ц заборгованість у розмірі 1049093,11 грн ОСОБА_2 сплатив у повному обсязі 07 вересня 2016 року, що також підтверджується постановою Вознесенівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції Запорізької області про закінчення виконавчого провадження № 49477977 від 07 вересня 2016 року. З зазначених підстав позивач вважає, що кредитний договір № 557-190412 від 19 квітня 2012 року є припиненим.

У серпні 2018 року ОСОБА_2 звертався до суду з позовом до ОСОБА_1 , труті особи: приватний нотаріус Гембарська Світлана Іванівна, приватний нотаріус Гришина Варвара Іванівна, про визнання кредитного договору № 557-190412 від 19 квітня 2012 року, договору іпотеки № 966-190412/1 від 19 квітня 2012 року припиненими, визнання недійсними результатів електронного аукціону з продажу права вимоги за зазначеним кредитним договором, оформленим протоколом UA-EA-2018-05-03-000054–а від 18.06.2018, визнання недійсним договору про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги за кредитним та іпотечним договорами, скасування державної реєстрації прав та вилучення запису з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 березня 2019 року відмовлено в частині задоволення позову ОСОБА_2 про визнання кредитного договору № 557-190412 від 19 квітня 2012 року, договору іпотеки № 966-190412/1 від 19 квітня 2012 року припиненими, яке залишено без змін в цій частині Постановою Запорізького апеляційного суду від 20 червня 2020 року та постановою Верховного Суду від 04 серпня 2021 року.

У травні 2015 року ПАТ "Європейський газовий банк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за вищезазначеним кредитним договором, розмір якої станом на 09.09.2016 року становила 1308511, 44 грн, із яких: за простроченими процентами 667383, 86 грн, по комісії – 39995, 02 грн; пені – 601431, 56 грн. 

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2018 року в задоволенні позову відмовлено. 

Постановою Запорізького апеляційного суду від 20 березня 2019 року ( єдиний унікальний № 335/4107/15, провадження № 22-ц/1313/190, яке залишено без змін постановою Верховного Суду від 18 вересня 2019 року, вищезазначене рішення скасовано. Позов ПАТ "Європейський газовий банк» до ОСОБА_2  про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено частково.Звернуто стягнення на предмет іпотеки – квартиру АДРЕСА_2 . За рахунок предмета іпотеки задоволено вимоги банку щодо заборгованості у розмірі 1268815, 42 грн, у тому числі заборгованості по процентам у сумі 667383,86 грн, пені – 601431, 56 грн .

В процесі розгляду цієї справи предметом доказування було стягнення заборгованості за кредитним договором № 557-190412 від 19 квітня 2012 року, в тому числі, і правомірність набуття ОСОБА_1 права вимоги за кредитним і іпотечним договорами (т. 1 а.с. 38-71).

За приписами ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 

         Отже,  судовим рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке набрало законної сили, встановлена наявність  у  ОСОБА_2  заборгованості за кредитним договором  № 557-190412 від 19 квітня 2012 року у загальній сумі 1268815, 47 грн, що  й було підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартируАДРЕСА_2 , відповідно даний актив містився у ліквідаційній масі банку і був виставлений на продаж, тому доводи позивача про відсутність у нього заборгованості перед банком, у зв`язку з чим зобов`язання за кредитним договором № 557-190412 від 19 квітня 2012 року є припиненими, не заслуговують на увагу. 

Крім того, слід зауважити, що законодавством не встановлено підстав недійсності договору щодо відступлення права вимоги у разі передачі вимоги за зобов`язанням, із розміром якого сторона не погоджується, або якщо окремі складові такої заборгованості нараховані безпідставно. Обставини, пов`язані з фактичним виконанням чи невиконанням, чи частковим виконанням зобов`язань за відповідним договором не визначаються нормами матеріального права як підстава для визнання недійсним правочину щодо відступлення права вимоги за такими договорами (договору цесії). Питання про належне чи неналежне виконання сторонами зобов`язань за договором кредиту, право вимоги за яким передавалося за оспорюваним договором, підлягає дослідженню у межах спору про стягнення заборгованості та не вливає на правомірність та дійсність договору про відступлення права вимоги. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц ( провадження № 13-67 цс 20). Сам по собі факт укладення договору відступлення права вимоги не створює для позичальника безумовного обов`язку сплатити борг саме у такому розмірі, який зазначено у оспорюваному договорі під час його виконання. У разі отримання відповідної вимоги від нового кредитора, боржник не позбавлений права висловлювати свої заперечення проти такої вимоги на підставі наявних у нього доказів за основним зобов`язанням, що виникло на підставі кредитного договору. 

З огляду на зазначене, та враховуючи, що оскільки спірний договір відступлення прав вимоги за кредитним договором був укладений у процедурі примусової ліквідації банку, порядок проведення якої регулюється спеціальними нормами, тому підстави для визнання недійсними договорів від 06 липня 2018 року про купівлю-продаж майнових прав та про відступлення прав за іпотечним договором відсутні.

Щодо суб`єктного складу учасників справи слід зазначити наступне.

Суд розглядає цивільні справа не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини перша, третя статті 13 ЦПК України). 

Так, відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобов`язується або не зобов`язується їх оплатити. Договір відступлення права вимоги також в практиці ділового обороту називається «договором цесії», а його суб`єкти відповідно «цендентом» ( старий кредитор) та «цесіонарієм» ( новий кредитор).

Особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є сторони правочину.

Убачається, що предметом позову у цій справі є визнання недійсними договорів відступлення права вимоги за кредитним та іпотечними договорами, сторонами яких є ПАТ «Європейський газовий банк», від імені якого діяла уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Савельєва А.М. (цедент), та ОСОБА_1 (цесіонарій).

Позов у цій справі пред`явлено до однією із сторін оспорюваних правочинів ОСОБА_1 та до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, проте ПАТ «Європейський газовий банк», від імені якого діяла уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію до участі у справі не залучена. 

Встановлення належності відповідачів й обгрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі № 523/9076/16-ц, провадження № 14-61 цс 18).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Отже, другим належним відповідачем у справі повинна бути сторона правочину ПАТ «Європейський газовий банк», від імені якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію, а не Фонд гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію, як зазначив в позові позивач.

Натомість, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що у серпні 2018 року ОСОБА_2 вже звертався до суду з позовом до ОСОБА_5 у якому просив визнати припиненим кредитний договір № 557-190412 від 19 квітня 2012 року та договір іпотеки № 966-190412/1 від 19 квітня 2012 року, визнати недійсними результати електронного аукціону з продажу права вимоги за кредитним договором № 557-190412 від 19 квітня 2012 року, оформленим протоколом від 18 червня 2018 року, визнати недійсним договір про відступлення права вимоги № 06/07 від 06 липня 2018 року та договір про відступлення прав за договором іпотеки від 06 липня 2018 року, укладений між ПАТ « Європейський газовий банк», від імені якого діяла уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та ліквідацію Савельєва А.М. та ОСОБА_1 , скасувати державну реєстрацію прав та вилучити запис з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 березня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано недійсними договір відступлення (купівлі-продажу) права вимоги № 06/07 від 06 липня 2018 року укладений між ПАТ «Європейський газовий банк», від імені якого діяла уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Савельєва А.М. та ОСОБА_1 , визнано недійсним договір відступлення прав за договором іпотеки № 966/190412/1 від 19 квітня 2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарською С.І.. Визнано недійсними результати електронного аукціону з продажу прав вимоги за кредитним договором № 557-190412 від 19 квітня 2012 року, оформлені протоколом № UA-EA-2018-05-03-000054–а від 18.06.2018. Скасовано рішення приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Гембарської С.І. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексовий номер 41938199 від 06.07.2018. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 20 червня 2020 року у справі № 897/2069/20 (провадження № 335/9356/18 ) апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 березня 2019 року скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено ( т. 2 а.с. 51-55).

Постановою Верховного Суду від 04 серпня 2021 року касаційну скаргу   ОСОБА_1  задоволено частково, касаційну скаргу  ОСОБА_2  залишено без задоволення.Постанову Запорізького апеляційного суду  від 20 червня 2020 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_2  про визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги №06/09 від 06 липня 2018 року та договору про відступлення прав за договором іпотеки від 06 липня 2018 року, визнання недійсними результатів електронного аукціону з продажу прав вимоги за кредитним договором від 19 квітня 2012 року, оформленого протоколом №UA-EA-2018-05-03-000054–а від 18.06.2018, скасування рішення приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Гемберської С.І. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексовий номер 41938199 від 06.07.2018 змінено, викладено її мотивувальну частину в редакції цієї постанови. Змінюючи постанову Запорізького апеляційного суду від 30 червня 2020 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 .. Верховний Суд установивши, що до участі в справі в якості співвідповідача  не залучено ПАТ « Європейський газовий банк», від імені якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію, а суд апеляційної інстанції позбавлений такої можливості, тому колегія суддів суду касаційної інстанції прийшла до висновку, що необхідно відмовити в задоволенні позову з цих підстав (т. 2 а.с. 51-57). 

Водночас, відповідно до даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, громадських формувань ПАТ «Європейський газовий банк» припинено в результаті ліквідації без правонаступництва 11.12.2019 року (номер запису 10691110087028819) ( т.3 а.с. 234-236 ). Інформація про припинення ліквідації Банку була розміщена також на офіційному сайті Фонду гарантування 12 грудня 2019 року.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є не органом державної влади, а установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб і виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Аналіз функцій Фонду, викладених у статтях 4, 37 вказаного Закону, свідчить, що Фонд бере участь у правовідносинах у різних статусах: з одного боку він ухвалює обов`язкові для банків рішення, а з іншого здійснює повноваження органів управління банку, який виводиться з ринку.

Банк, який виводиться з ринку, до моменту державної реєстрації його припинення не позбавлений правосуб`єктності і може виступати учасником різних правовідносин. Від імені банку у цих правовідносинах діє уповноважена особа Фонду, виконуючи функції виконавчого органу банку ( керівника Банку).

Отже, відносини між сторонами господарських договорів, у яких бере участь банк, якого як керівник представляє уповноважена особа Фонду, є приватноправовими. У цих правовідносинах Фонд та його уповноважена особа, діючи від імені Банку, не має жодних владних повноважень щодо іншої сторони цих правочинів. Уповноважена особа Фонду не виступає у цих правовідносинах як самостійний суб`єкт, а Фонд не набуває самостійних прав й обов`язків, оскільки він діє на підставі закону від імені Банку. Представництво банку Фондом грунтується на приписах Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 910/12294/16.

Таким чином, враховуючи, що ПАТ «Європейський газовий банк» припинено без правонаступництва 11.12.2019 року, а Фонд гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію не є належним відповідачем у справі, тому апеляційний суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача ОСОБА_1 ..

При цьому, колегія суддів зауважує, що за частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

З урахуванням вищезазначених встановлених фактичних обставин справи, позивач ОСОБА_2 на даний час уже не міг реалізувати своє право у цій справі в порядку статті 51 ЦПК України для залучення другого належного відповідача - ПАТ «Європейський газовий банк», який припинено без правонаступництва 11.12.2019 року, тобто до подачі позову у цій справі, але позивач має право на вирішення його позову по суті з урахуванням вимог частини 2 статті 5 ЦПК України.

За таких обставин, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, тому рішення суду першої інстанції не можна вважати законним та обгрунтованим, отже воно підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 .

Аргументи апеляційних скарг є виправданими.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "РуїсТоріха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до підпункту «б» «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення, про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі відмови в позові – на позивача. 

Враховуючи, про задоволення апеляційних скарг, скасування рішення суду першої інстанції та відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання апеляційної скарги ОСОБА_1 у сумі 2724, 00 грн, що підтверджується квитанцією 1D: 0911-2185- 3783-4224 від 03.11.2023 ( т. 2 а.с. 242), Фондом гарантування вкладів фізичних осіб у сумі 2724, 00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 5022 від 29.11.2023 ( т. 3 а.с. 71) підлягають покладенню на позивача ОСОБА_2 ..

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд, 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити.

Апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб – задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2023 року у цій справі  скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, треті особи: приватний нотаріус Гембарська Світлана Іванівна, приватний нотаріус Гришина Варвара Іванівна, про визнання недійсними договору про відступлення прав вимоги № 06/07 від 06 липня 2018 року та договору про відступлення прав за договором іпотеки від 06 липня 2018 року - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2724, 00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Фонду гарантування вкладів фізичних осіб судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2724, 00 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повна постанова складена 17 січня 2024 року.
Головуючий, суддя 	Суддя	Суддя	
Подліянова Г.С.	Гончар М.С.	Маловічко С.В.