П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
 
29 грудня 2023 року                                                                                   м. Київ

Справа 757/7304/2021-ц
Провадження№22-ц/824/13461/2022
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
                                   судді-доповідача Стрижеуса А.М., 
                                   суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.
                                   
сторони:         позивач           ОСОБА_1 
            відповідач      Верховний Суд
            
розглянувши в порядку письмового провадженнями за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва, постановлену у складі судді Новака Р.В. 19 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Верховного Суду про стягнення моральної та матеріальної шкоди,-
 
В С Т А Н О В И В:
 
У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Верховного Суду про стягнення моральної та матеріальної шкоди 
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19 червня 2023 року позовну заяву  ОСОБА_1 до Верховного Суду про стягнення моральної та матеріальної шкоди визнано неподаною та повернуто заявнику.
Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норма процесуального права, просить скасувати ухвалу суду, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Зазначає, що на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху ним подано заяву про усунення недоліків, при цьому суд першої інстанції  визнаючи позовну заяву неподаною та повертаючи її, обмежив його права на захист.
 На думку апелянта, суд першої інстанції безпідставно залишив її позовну заяву без руху  та в подальшому повернув її. 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 жовтня 2023 року в складі колегії суддів відкрито апеляційне провадження.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2023 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.13  ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 379 ЦПК України,  підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість  ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла до наступного висновку.
 Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.
Згідно з ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити:
1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;
2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти;
3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;
4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;
5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;
6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;
7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;
8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;
9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;
10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
При цьому ч. 2 ст. 185 ЦПК України визначено, що в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).
Залишаючи без руху позовну заяву ОСОБА_1 , в  ухвалі від 12 лютого 2023 року суд першої інстанції зазначив, що подана позовна заява є нечитабельною та неякісною, що унеможливлює всебічно і повно з`ясувати фактичні обставини, на яких ґрунтується позов. Позивачем не додано до позовної заяви належних та допустимих доказів на підтвердження обставин викладених в позовній заяві, а також не надано доказів сплати судового збору.
 
На виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, ОСОБА_1 подав заяву в якій, посилаючись на правову позицію викладену в постанові Верховного Суду  від 13 січня 2021 року у справі № 757/4692/20, зазначав,  що він звільнений від сплати судового збору.  
Крім того, вказував, що всі належні докази будуть надані ним до початку підготовчого засідання.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19 червня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Верховного Суду про стягнення моральної та матеріальної шкоди визнано неподаною та повернуто заявнику.
Постановляючи ухвалу про визнання неподаною та повернення позовної заяви ОСОБА_1   до Верховного Суду про стягнення моральної та матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивач у встановлений строк не усунув виявлених судом недоліків, позовну заяву слід вважати неподаною та повернути позивачу.  
Проте колегія судді не може погодить з таким висновком суду першої інстанції. 
При зверненні до суду з позовом   підлягає  сплаті  судовий збір за ставками, визначеними підпунктом 2 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VI).
У статті 3 Закону № 3674-VI визначено об'єкти справляння судового збору.
Згідно з положеннями пункту 13 частини другої статті 3 Закону № 3674-VI судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду.
Із урахуванням системного аналізу цієї норми закону призначення судових витрат, а також змісту положення частини першої статті 3 цього Закону й встановлення законодавцем ставок судового збору за скарги при перегляді судових рішень у відсотках збору, що підлягає сплаті за подання позову (стаття 4), то зазначене слід розуміти так, що позивачі, які звільнені від сплати судового збору при поданні окремих позовів, та певні категорії осіб незалежно від категорії позову звільняються не лише від сплати судового збору за подання позову, а й за подання апеляційних та касаційних скарг. Порушені права позивача з наведених у позові підстав можуть захищатись як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу, а саме при апеляційному перегляді. Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завдання якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права.
Порушені права можуть захищатись як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу. Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завдання якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права (стаття 2 ЦПК України).
Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові
від 21 березня 2018 року в справі № 14-57цс18.
Як вбачається з матеріалів справи, предметом позовних вимог
ОСОБА_1 відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої, на думку позивача, незаконними діями Верховного Суду з підстав, передбачених статтею 56 Конституції України, а тому позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини другої статті 3 Закону № 3674-VI на усіх стадіях цивільного процесу, зокрема, і при апеляційному перегляду судового рішення.
 
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, там, де існують, апеляційні або касаційні суди, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).
Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
У порушення норм процесуального права суд першої інстанції не взяв до уваги доводи ОСОБА_1 зазначені у заяві про усунення недоліків, в якому позивач звертав увагу суду на зміст положення пункту 13 частини другої статті 3 Закону № 3674-VI, якому суд не надав належної оцінки та дійшов помилкового висновку про необхідність сплати судового збору за подання позовної заяви  у даній справі.
Крім того, залишаючи заяву без руху , суд першої інстанції виходив  того, що позовна заява є нечитабельною та неякісною, що унеможливлює всебічно і повно з`ясувати фактичні обставини, на яких ґрунтується позов.
Дійсно, за загальним правилом позовна заява повинна відповідати вимогам, встановленим до позовної заяви.
Разом з тим, надто суворе дотримання судом правил процесуального законодавства свідчить про надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства під час вирішення питання про відкриття провадження у справі, оскільки застосовані судом обмеження не повинні обмежувати чи зменшувати право доступу до суду таким чином або до такої міри, що порушується сама сутність права.
Як наголосив Верховний Суд в постанові від 05.08.2020 у справі №177/1163/16-ц, при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Постановляючи ухвалу про визнання позовної заяви неподаною та повернення її позивачу, суд першої інстанції на зазначене вище уваги не звернув, а тому висновок суду першої інстанції щодо повернення заяви з підстав невиконання позивачем вимог ухвали суду без руху та не усунення недоліків є помилковим.
Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.
У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа не може бути безпідставно позбавлена на захист свого порушеного права, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.
Враховуючи наведене, доводи, викладені в апеляційній скарзі,  підлягають задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню  з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 382 ЦПК України, суд, -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу скаргою  ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 19 червня 2023 року скасувати, справу  направити для подовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова Київського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 
 
Суддя-доповідач:                                                                А.М. Стрижеус
                
Судді:                                                                                    Л.Д. Поливач
 
                                                                                               О.І. Шкоріна