ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2024 року		Справа № 140/32581/23 пров. № А/857/21837/23	
                                                                                                                                 №А/857/26039/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Затолочного В.С., Пліша М.А.,
при секретарі судового засідання – Юрченко М.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м.Львові справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФУДЛАЙФ ПЛЮС» до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, провадження в якій відкрито за апеляційними скаргами Головного управління ДПС у Волинській області на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2023 року та Товариства з обмеженою відповідальністю «ФУДЛАЙФ ПЛЮС» на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2023 року (суддя Кзензюк А.Я., м.Луцьк), 

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФУДЛАЙФ ПЛЮС» (далі – ТОВ) звернулося до суду із позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі – Головне управління) в якому просило:
визнати протиправними та скасувати рішення відповідача про відповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку від 23.10.2023 №54040 (далі – Рішення);
зобов`язати Головне управління виключити ТОВ з ризикових платників податку.
Також позивачем подано заяву про забезпечення позову в якій просило застосувати заходи забезпечення позову у вигляді зупинення дії Рішення (далі – Заява).
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2023 року Заяву ТОВ задоволено. Зупинено дію Рішення (далі – Ухвала суду).
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2023 року позовну заяву ТОВ та додані до неї документи повернуто позивачу (далі – Ухвала суду-1).
Не погодившись із постановленими ухвалами такі, кожен у своїй частині, оскаржили сторони, які із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати Ухвалу суду та відмовити у задоволенні Заяви, скасувати Ухвалу суду-1 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В доводах апеляційної скарги відповідач вказує, що судом першої інстанції не враховано тої обставини, що позивачем не наведено достатніх доказів в обґрунтування поданої заяви та належних доказів наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі, а також неможливості захисту прав, свобод та інтересів без вжиття заходів забезпечення позову. Окрім того, внесення контролюючим органом платника податку до переліку ризикових платників податків є лише діяльністю контролюючого органу з виконання своїх повноважень по збиранню та формуванню податкової інформації, яка сама по собі не створює для платника податків жодних правових наслідків у вигляді зміни або припинення його прав та не породжує для нього обов`язкових юридичних наслідків. Включення суб`єктом владних повноважень до бази даних певної інформації не створює жодних перешкод для діяльності платника податку.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що Ухвала суду-1 є передчасною, так як позивачем не було отримано ухвали про залишення позовної заяви без руху, через що з об`єктивних причин був позбавлений можливості своєчасно усунути визначені судом недоліки позовної заяви.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу відповідача заперечує вимоги такої, вважає судове рішення законними та обґрунтованими, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. 
Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу позивача заперечує вимоги такої, вважає судове рішення законними та обґрунтованими, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Постановляючи оскаржувані ухвали, суд першої інстанції виходив із того, що:
невжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваних Рішень істотно ускладнює ефективний захист прав та інтересів позивача від порушень з боку суб`єкта владних повноважень у сфері господарської діяльності, а саме: право здійснювати самостійно без обмежень господарську діяльність; 
позивач у встановлений судом строк не усунув недоліки позовної заяви, вказані в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, тому позовну заяву і додані до неї документи необхідно повернути позивачу.
Такі висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з не правильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, з таких міркувань.
Апеляційним судом, з урахуванням встановленого судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що ТОВ з 28.08.2021перебуває на обліку в контролюючому органі, як платник податків, основний вид діяльності 46.32 оптова торгівля м`ясом і м`ясними продуктами.
ТОВ отримало в електронному сервісі ДПС «Електронний кабінет платника податків» рішення про відповідність платника податку критеріям ризиковості від 22.08.2023 №44816, відповідно до якого зазначено, що позивач відповідає критеріям ризиковості платника податку, підстава – пункт 8 Критеріїв ризиковості платника податку (далі – Критерії).
У зв`язку із цим заявником 12.10.2023 на підставі пункту 6 «Порядку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 №1165 (далі - Порядок №1165) надало відповідні пояснення та їх документальне підтвердження.
Комісією з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних Головного управління 23.10.2023 прийнято Рішення про відповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку на підставі пункту 8 Критеріїв (далі – Комісія, ЄРПН, Реєстр відповідно).
Частинами першою та другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) встановлено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Перелік заходів забезпечення позову, наведений у частині першій статті 151 КАС, є вичерпний. При цьому заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами і адміністративний суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову, але з урахуванням в обов`язковому порядку співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (положення частини другої статті 151 КАС).
В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (частина шоста статті 154 КАС).
Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі, задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
При цьому заходи забезпечення мають вживатись лише в межах позовних вимог, бути співмірними з ними, а необхідність їх застосування повинна обґрунтовуватись поважними підставами й підтверджуватись належними доказами.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Таким чином, суд, розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, з огляду на докази, надані заявником для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема, у тому, що існує дійсна і реальна загроза невиконання рішення суду чи суттєва перешкода у такому виконанні, а також у очевидності ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
При цьому, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд в ухвалі про забезпечення позову повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Також суд має вказати, у чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.
Так само суд повинен вказати підстави, з яких він дійшов висновку про існування очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, цим рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі.
Отже, для забезпечення позову суд повинен на підставі доказів та з огляду на обставини справи, поведінку учасників переконатися, що загроза ускладнення виконання рішення суду чи ефективного захисту такого права дійсно існує. Загроза повинна бути прямо пов`язана з об`єктом спору, а також мають бути обґрунтовані підстави вважати, що внаслідок невжиття заходів забезпечення позову настануть обставини, зазначені в пункті 1 частини другої статті 150 КАС.
При цьому під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.
Як видно з матеріалів справи, Рішення Головного управління про віднесення платника до переліку ризикових, стосовно дії якого суд першої інстанції застосував заходи забезпечення позову, прийнято на підставі Порядку №1165.
Своєю чергою відповідно до положень Порядку №1165 єдиним негативним наслідком для позивача від рішення про його відповідність Критеріям може бути лише зупинення реєстрації податкової накладної, проте, указаний Порядок передбачає чіткий механізм реєстрації зупинених податкових накладних у разі надання платником податків, за його бажанням, відповідних пояснень та документів до них.
Таким чином, відсутні законодавчі підстави вважати, що зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування унеможливлює подальшу реєстрацію цих документів податкової звітності.
Також, зважаючи на положення пункту 5 Порядку №1165 перевірка відповідності платника податків критеріям ризиковості здійснюється щоразу за наслідками подання для реєстрації податкової накладної незалежно від факту віднесення платника податків до переліку ризикових, оскільки такий захід моніторингу і платника податку, і податкової накладної передбачений законом.
Висновки суду першої інстанції, що невжиття таких заходів, як зупинення дії оскаржуваного позивачем Рішення, зумовить настання негативних і незворотних наслідків для господарської діяльності ТОВ та інших добросовісних платників податків не підтверджені оцінкою судом будь-яких доказів. Так само в Ухвалі суду не зазначено на підставі яких саме доказів були визнані підтвердженими доводи позивача, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективність захисту й унеможливити поновлення порушених прав позивача. Вказані висновки суду засновані лише на письмових доводах позивача, що наведені ним в обґрунтування позову та Заяви.
Вжиття заходів забезпечення позову у запропонований позивачем спосіб фактично вирішило спір без розгляду справи по суті, що всупереч цілям та меті застосування норми статті 150 КАС.
Суд фактично обмежив автоматизований моніторинг відповідності податкових накладних/розрахунків коригування критеріям оцінки ступеня ризиків, впроваджений з метою забезпечення превентивного реагування та запобігання потенційному виникненню порушень платниками податкового законодавства та прискорення урегулювання питань з розгляду спорів без звернення до суду для досягнення цілей державної політики, визначених Програмою діяльності Кабінету Міністрів України.
З приводу негативних наслідків для господарської діяльності позивача, на які послався суд в оскаржуваній ухвалі апеляційний суд зазначає, що безумовно, рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на суб`єктів господарювання. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте, відповідно до статті 150 КАС зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є безумовними підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.
При цьому апеляційний суд також зазначає, що віднесення певних платників податків до ризикових є по суті формою здійснення контролюючим органом податкового контролю, який, в тому числі, спрямований і на забезпечення прав та інтересів інших суб`єктів господарювання в частині правильності відображення ними результатів господарської діяльності з метою оподаткування. Водночас, за позивачем залишається право належними документами довести реальність здійснення фінансово-господарських операцій у межах своєї господарської діяльності, та у разі повноти документів по даних операціях, подальшого прийняття позитивного рішення про реєстрацію податкових накладних/розрахунків коригування. Та обставина, що надання додаткових документів та пояснень у кожному конкретному випадку вимагає значного часу та зусиль, не може сприйматися як визначена законом підстава для забезпечення позову.
В обсязі встановлених в цій справі фактичних обставин та з урахуванням положень частини другої статті 150 та частини другої статті 151 КАС, суд апеляційної інстанції визнає висновок суду першої інстанції про забезпечення позову помилковим.
До того ж слід зазначити, що Верховний Суд притримується сталої позиції щодо застосування положень статей 150, 151 КАС, що підтверджується також постановами Верховного Суду від 17 травня 2022 року у справі 240/16158/21, 25 лютого 2021 року у справі №380/5012/20, 8 жовтня 2020 року у справі №280/2284/20, але не виключно.
У зазначених постановах Верховний Суд, застосувавши норми статей 150, 151 КАС, дійшов висновку, що вжиття заходів забезпечення позову щодо зупинення рішення про відповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості та внесення до журналу ризикових платників фактично вирішує спір по суті, що суперечить меті застосування норми статті 150 КАС.
Відтак, висновок суду першої інстанції про існування визначених у статті 150 КАС обставин для вжиття заходів забезпечення позову є хибними з огляду на викладене вище.
Щодо підставності постановлення Ухвали суду-2, то матеріалами справи підтверджується наступне.
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2023 року позовну заяву ТОВ до Головного управління про визнання протиправними та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви – п`ять днів з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху. Вказана ухвала мотивована тим, що позивачем при зверненні до суду з даним позов подано письмові докази на підтвердження обставин придбання товарів, які викладені іноземними мовами (російська, англійська) та не перекладені українською мовою. За наведених обставин, суд звертає увагу позивача на необхідність офіційного перекладу доданих до позовної заяви документів, що викладені іноземною мовою. Позивачу … необхідно усунути зазначені недоліки позовної заяви, а саме надати належний офіційний переклад документів, доданих до позовної заяви, що викладені іноземною мовою, на українську мову.
Вказана ухвала була направлена рекомендованим повідомленням на адресу ТОВ «вул.Лідавська 1, Луцький р-н, Волинська обл., 43023», що вказана останнім у позові, однак 05.12.2023 зазначений конверт повернувся до суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання» (т.2 а.с.3-4).
Станом на 13.12.2023 на адресу суду не надійшло будь-яких документів на усунення недоліків позовної заяви.
Згідно із пунктом 3 частини першої статті 171 КАС суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.
Відповідно до частини четвертої статті 161 КАС позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази – позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).
Згідно із частиною другою статті 79 КАС позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної 31заяви.
За змістом статті 73 КАС належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
У відповідності до статті 10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова. Вищевказана норма кореспондується зі статтею 12 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до якої судочинство і діловодство в судах України проводяться державною мовою. Суди забезпечують рівність прав громадян у судовому процесі за мовною ознакою. Суди використовують державну мову в процесі судочинства та гарантують право громадян на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють.
Відповідно до частини першої-другої статті 15 КАС судочинство і діловодство в адміністративних судах провадиться державною мовою, суди забезпечують рівність прав учасників судового процесу за мовною ознакою.
Конституційний Суд України у своєму Рішенні № 8-рп/2008 від 22.04.2008 зазначив, що державною мовою здійснюються ведення судового процесу, складання судових документів та інші процесуальні дії і відносини, що встановлюються між судом та іншими суб`єктами на всіх стадіях розгляду і вирішення адміністративних та цивільних справ.
Як видно з матеріалів справи, позов ТОВ викладений українською мовою, з його змісту можна встановити до кого звертається позивач з позовом, предмет спору, підстави звернення до суду з позовом, обґрунтування вказаних позовних вимог. До зазначеного позову ТОВ долучено додатки (44 пункти), тобто докази в підтвердження правомірності своєї позиції, окремі документи з яких дійсно викладені англійською та російською мовами.
Зважаючи на ці обставини, суд першої інстанції визнав, що документи, які викладені іноземними мовами не можуть бути належними доказами по справі.
Водночас, апеляційний суд звертає увагу на те, що суд першої інстанції при вирішенні питання про відкриття провадження у справі не може надати оцінку достатності або недостатності всіх обставин, наявності або відсутності доказів, їх належності та допустимості. Ці всі питання можуть вирішуватись на інших стадіях адміністративного процесу. Такі обставини не можуть виступати підставою для залишення позовної заяви без руху та підставами повернення позовної заяви позивачу.
Вказані висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31 серпня 2023 року у справі №990/114/23.
До того ж, апеляційний суд зауважує, що позивачем дотримано вимог статті 160-161 КАС щодо оформлення позовної заяви, вона подана в письмовій формі та викладена українською мовою, а нормами КАС не передбачено жодних застережень щодо долучення до позовної заяви додатків (доказів), які мають бути викладені виключно державною мовою.
Ця вимога поширюється лише на позовні та інші заяви, скарги та інші визначені законом процесуальні документи (відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву), зі змісту яких суд має можливість зрозуміти їх зміст, перевірити дотримання особою, яка подає заяву/ скаргу, положень, в даному випадку статті 160-161КАС і визначитися щодо прийняття такої позовної заяви/скарги до провадження.
Вказане узгоджується з позицією Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, що викладена у постанові від 19 вересня 2022 року у справі №521/12324/18.
Відтак, на думку апеляційного суду, вимога суду першої інстанції про необхідність подання до позовної заяви документів, що викладені іноземними мовами з офіційним перекладом на українську мову, є передчасною, оскільки фактично суд вдався до оцінки наданих позивачем доказів, що не віднесено до компетенції суду на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі. У разі ж якщо в ході подальшого розгляду справи, у суду виникнуть труднощі щодо оцінки поданих позивачем документів на іноземній мові, то такий вправі вимагати від останнього подання таких документів з офіційним перекладом на українську мову.
В даному випадку, суд мав лише оцінювати дотримання позивачем при поданні позовної заяви вимог статей 160-161 КАС.
А зважаючи на те, що інших недоліків, окрім тих, що позивачем до позову були долучені неналежні документи судом не встановлено, апеляційний суд дійшов висновку про те, що подана ТОВ до суду позовна заява та додані до неї документи є таким, що відповідають вимогам статей 160-161 КАС.
Відтак, ухвала судді Волинського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2023 року про залишення позовної заяви без руху є безпідставною, що відповідно є наслідком скасування оскаржуваної Ухвали суду-1.
За змістом частини шостої статті 251 КАС днем вручення судового рішення є:
1) день вручення судового рішення під розписку;
2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи;
3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;
4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;
5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Водночас, суд зазначає, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19).
Відповідно до статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на зазначене, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права (неправильне тлумачення) та порушення норм процесуального права, що призвело до безпідставного задоволення Заяви, та повернення позовної заяви, а тому апеляційні скарги підлягають задоволенню.
Керуючись статтями 308, 310, 312, 315, 317, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Головного управління ДПС у Волинській області та Товариства з обмеженою відповідальністю «ФУДЛАЙФ ПЛЮС» задовольнити.
Ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2023 року скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ФУДЛАЙФ ПЛЮС» про забезпечення позову відмовити.
Ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2023 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. 

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	В. С. Затолочний 	
 	 	М. А. Пліш  	
Повне судове рішення складено 5 лютого 2024 року.