ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
13 березня 2024 року
м. Київ
 
справа № 361/8526/21 
провадження № 61-10149св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:  
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,
   
учасники справи:
 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Чухраєвої Надії Сергіївни на постанову Київського апеляційного суду від 12 квітня 2023 року, прийняту у складі колегії суддів: Мостової Г. І., Березовенко Р. В., Лапчевської О. С.,
 
ВСТАНОВИВ: 
 
Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до                  ОСОБА_2 про розірвання договору про участь у вихованні та утриманні дітей.
Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що16 січня 2020 року між ним та ОСОБА_2 укладений договір про участь у вихованні та утриманні дітей, посвідчений державним нотаріусом П`ятої Київської державної нотаріальної контори Гриценко О. В. та зареєстрований у реєстрі за № 8-32.
Відповідно до умов договору сторонами, як батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , погоджено порядок здійснення батьківських прав; встановлено права та обов`язки сторін щодо виховання та утримання дітей.
Розділом 2 договору передбачено, що батько має право зустрічатися та без перешкод спілкуватися з дітьми, у тому числі у будь-який день тижня та у будь-який час, а також має право, за попередньою домовленістю із матір`ю, брати сина та/або доньку до себе за місцем свого проживання чи місцем перебування.
Пунктом 2.4 договору встановлено, що мати не має права і не буде прямо чи опосередковано перешкоджати, унеможливлювати чи обмежувати перебування сина та/або доньки з батьком.
На позивача, як на батька, покладено обов`язок сплачувати щомісяця аліменти на дітей до досягнення кожним з них повноліття у такому розмірі: на сина 15 075,00 грн, на доньку 15 075,00 грн, що становить загальну суму 30 150,00 грн на обох дітей.
Відповідачкою умови договору не виконуються, положення договору ігноруються, вона чинить перешкоди йому у вихованні дітей та не допускає його як батька до дітей, блокує його спроби зустрітись із дітьми, створює конфлікт та ігнорує умови укладеного між ними договору.
Вказував на те, що він один рік та три місяці не бачив своїх дітей, не отримував інформації від відповідачки з приводу їх фізичного та психологічного стану та                          у відповідь на спроби зустрітись із дітьми отримав категоричну відмову від відповідачки, у зв`язку з чим звернувся до Служби у справах дітей та сім`ї Броварської районної державної адміністрації із заявою про визначення днів для зустрічей із дітьми.
Розпорядженням Броварської районної державної адміністрації від 05 жовтня        2020 року № 308 про визначення порядку участі у вихованні їх спільних дітей та визначення порядку побачень з дітьми окремо проживаючому батьку          ОСОБА_1 встановлено дні та години, під час яких він може зустрічатись та спілкуватись із дітьми.
Зазначав, що відповідачці надано рекомендацію не чинити перешкоди йому як батьку у спілкуванні та вихованні дітей, однак відповідачем проігноровано таке розпорядження так само, як і укладений раніше договір про участь у вихованні та утриманні дітей.
Істотне порушення умов договору, на його думку, полягає у тому, що внаслідок порушення ОСОБА_2 договірних зобов`язань, він втратив будь-який контакт із дітьми, не отримує інформації щодо їх стану фізичного та психологічного здоров`я, не може брати дітей до себе за місцем свого проживання у визначені договором дні, оскільки відповідачка пропонує йому зустрічатись із дітьми один раз у місяць                               і виключно у присутності значимих для дітей людей або із залученням психолога. Отже, відповідачка допустила істотне порушення умов договору, що є підставою для його розірвання.
 
З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просив суд розірвати договір про участь у вихованні та утриманні дітей, посвідчений державним нотаріусом П`ятої Київської державної нотаріальної контори Гриценко О. В., зареєстрований у реєстрі 16 січня 2020 року за № 8-32.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2022 року, ухваленим у складі судді Радзівіл А. Г., у задоволенні позову         ОСОБА_1 відмовлено.
 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав, передбачених статтею 651 ЦК України, для розірвання договору про участь у вихованні та утриманні дітей з підстав істотного порушення відповідачкою умов договору, оскільки позивач не довів, що відповідачка істотно порушила умови договору, в матеріалах справи відсутні докази наявності перешкод, обмеження позивача у його правах стосовно дітей зі сторони відповідачки. Навпаки суттєвим є, на думку суду першої інстанції, думка самих дітей, яка врахована і зазначена у висновку органу опіки та піклування щодо визначення доцільного порядку участі ОСОБА_1 у вихованні дітей. 
 
Короткий зміст постанови апеляційного суду 
 
Постановою Київського апеляційного суду від 12 квітня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2022 року скасовано з ухваленням нового судового рішення. Позов ОСОБА_1 задоволено.
Розірвано договір про участь у вихованні та утриманні дітей від 16 січня 2020 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений державним нотаріусом П`ятої Київської державної нотаріальної контори Гриценко О. В., зареєстрований в реєстрі за № 8-32.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позову у розмірі 908,00 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 1 362,00 грн.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, апеляційний суд, установивши, що позивач не бачиться та не спілкується з дітьми протягом тривалого періоду, відповідачка не допускає позивача як батька до дітей для спілкування навіть за допомогою мобільних додатків, дійшов висновку про те, що відповідачка не виконує умови договору про участь у вихованні та утриманні дітей від 16 січня 2020 року, що є підставою для розірвання цього договору.
 
Крім того, апеляційний суд зазначив, що оспорюваним договором не досягнуто мети його укладення - урегулювання та упорядкування правовідносин сторін у сфері виховання та утримання їх спільних дітей, про що свідчать ініційовані сторонами поза межами договору різні судові спори.
 
Не досягнута мета укладеного договору - спілкування позивача з дітьми, його участь у їх вихованні, у тому числі через емоційне ставлення до цього дітей через конфліктну ситуацію між батьками, що випливає із змісту висновку психолога.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів
 
У липні 2023 року представник ОСОБА_2 - адвокат Чухраєва Н. С. подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, щосуд апеляційної інстанції неправильно застосував норми ЦК України, що регулюють питання розірвання договору, зокрема, положення статті 651 ЦК України, а особливо її частину другу.
Суд апеляційної інстанції не врахував, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , укладаючи оспорюваний договір про участь у вихованні та утриманні спільних дітей та закріплюючи у пункті 2.6 цього договору положення, відповідно до умов якого зобов`язались вирішувати всі питання, пов`язані з дітьми, з урахуванням думки та бажання дітей, без примусу, усвідомлювали, що бажання дітей буде впливати на їх можливість виконання умов договору і саме від дітей залежить очікуваний результат договору у кожному конкретному випадку окремо.
Відповідачка як мати дітей сумлінно виконувала умови договору, враховуючи вимоги чинного законодавства, а також бажання та психологічний стан дітей, як це передбачено пунктом 2.6. договору, однак, у зв`язку із негативною поведінкою позивача, зокрема, зважаючи на факт побиття ОСОБА_1 у присутності дітей їх дідуся, діти почали боятися батька та не бажали бачитися із ним.
У зв`язку із тим, що після проведення часу із батьком діти почувались пригніченими та скаржились на поведінку батька, мати, занепокоєна таким станом дітей, звернулася до експертів для з`ясування психоемоційного стану дітей.
У серпні 2020 року експертом ТОВ «Експертно-дослідна служба України» проведено експертне дослідження оцінки психоемоційного стану малолітнього ОСОБА_5 ,                          за результатами якого виявлено, що у дитини сформоване негативне ставлення до батька, обумовлене образливими висловами батька щодо матері та дитини, залякуванням. Експерт висловив рекомендацію щодо забезпечення спілкування та зустрічей сина із батьком виключно за бажанням самої дитини та не допускати залишення ОСОБА_5 наодинці з батьком, аби не допустити повторного психотравмування сина.
Відповідно до Висновку експертного дослідження № 554/08/2020 за результатами проведення психологічного експертного дослідження від 28 серпня 2020 року, серед іншого, рекомендовано не допускати залишення дитини наодинці з батьком;                    у випадку виявлення бажання у дитини зустрітися із батьком - така зустріч повинна відбуватися виключно за місцем проживання дитини, у присутності значимих для нього людей або із залученням психолога для допомоги налагодження контакту із дитиною.
Висновком за результатами експериментально-психологічного дослідження               від 08 липня 2020 рокувстановлено, щомати є для хлопчика більшзначущою                    і емоційно близькоюлюдиною ніж батько; з огляду на особливості особистісногопсихічного розвиткута реагування дитини у його віці, можна припустити, що тривала відсутність мами поруч може привести до невротичного характеру розвитку дитини.
Висновком за даними психологічного обстеження ОСОБА_4 від 20 липня 2020 року вказано, що у хлопчика спостерігається підвищений рівень тривожності, гіпервідповідальність, страхи з приводу розлучення батьків. Рекомендовано батькам демонструвати дитині взаємну повагу та підтримувати обстановку добробуту та злагоди.
Таким чином, відповідачка не мала і не має на меті перешкоджати позивачу бачитись та спілкуватись із дітьми, вважає, що оспорюваний договір, не зважаючи на систематичне невиконання позивачем вимог щодо сплати аліментів, не повинен бути розірваний, адже він перш за все врегульовує якнайкращі інтереси дітей - закріплює розмір та порядок сплати аліментів на користь дітей, визначає місце проживання дітей, а також порядок участі кожного із батьків у їх вихованні та спілкуванні.
Суд апеляційної інстанції, посилаючись на те, що умови договору не виконуються, оскільки сторони не переглянули його умови протягом одного місяця з дня досягнення малолітньою донькою чотирнадцятирічного віку, вийшов за межі заявлених вимог та доводів позивача.
Суд апеляційної інстанції самовільно та неправильно визнав той факт, що договір не потрібен обом сторонам.
Суд апеляційної інстанції, серед іншого, як аргумент щодо задоволення апеляційної скарги та розірвання договору, посилався на невиконання відповідачкою розпорядження голови Броварської районної адміністрації від 05 жовтня 2020 року № 308. При цьому не врахував, що вказане розпорядження суперечило умовам договору та встановлювало інший, відмінний від закріпленого договором, графік побачень позивача із дітьми та жодним чином не було включено умову щодо бажання дітей, а також дія цього розпорядженнябула зупинена ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 серпня 2021 року                   у справі № 361/8072/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми,а отже, виконувати таке розпорядження відповідачка не зобов`язана.
Крім того, невиконання позивачем грошового зобов`язання за договором                                не є підставою для розірвання договору, а є підставою для стягнення заборгованості.
Суд апеляційної інстанції не врахував, що договором врегульовано не лише порядок спілкування батька із дітьми, але і врегульовано перш за все права та інтереси самих дітей - визначено місце проживання дітей, визначено розмір та порядок сплати аліментів, а отже, розірвання оспорюваного договору матиме наслідки насамперед для неповнолітніх дітей сторін.
 
Підставами касаційного оскарження постанови Київського апеляційного суду             від 12 квітня 2023 року заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду                 від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21),                  від 21 листопада 2018 року у справі № 530/121/17 (провадження № 14-330цс18),         від 27 листопада 2018 року у справі № 912/1285/17 (провадження № 12-201гс18),      від 08 вересня 2020 року у справі № 920/418/19 (провадження № 12-38гс20),                  від 12 лютого 2019 року у справі № 914/2649/17 (провадження № 12-216гс18); відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме невиконання чи неналежне виконання умов договору про участь у вихованні та утриманні дітей тим з батьків, з яким визначено місце проживання дітей у зв`язку з небажанням дітей бачитися з іншим із батьків (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У вересні 2023 року ОСОБА_1 подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити судове рішення апеляційного суду без змін як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.
 
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 13 липня 2023 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків касаційної скарги.
 
У строк, визначений судом, заявник усунула недоліки касаційної скарги.
 
Ухвалою Верховного Суду від 01 серпня 2023 року відкрито касаційне провадження, витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.
 
У серпні 2023 року до Верховного Суду надійшли матеріали справи.
 
Ухвалою Верховного Суду від 18 січня 2024 року справу призначено до розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 ,               ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
 
16 січня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений договір про участь у вихованні та утриманні дітей, посвідчений державним нотаріусом П`ятої Київської державної нотаріальної контори Гриценко О. В. та зареєстрований                     у реєстрі за № 8-32.
 
Відповідно до пункту 1.1. указаного договору, цей договір укладено стосовно місця проживання та утримання спільних неповнолітніх дітей: сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
Згідно з пунктом 2.1 договору батько має право зустрічатися та без перешкод спілкуватися з дітьми, в тому числі у будь-який день тижня та у будь-який час, а також має право, за попередньою домовленістю з матір`ю, брати сина чи доньку або сина та доньку до себе за місцем свого проживання чи місцем перебування.
 
Пунктом 2.3 договору передбачено, що батько має право, попередньо повідомивши матір про свій намір та адресу перебування дітей, брати сина та/або доньку до себе за місцем свого проживання чи перебування, включаючи за межами України, у такі дні:
1) у суботу та неділю - кожного другого тижня;
2) у період літніх канікул (на строк не менше ніж 23 календарні дні);
3) кожного другого Нового Року (на весь період новорічних свят);
4) кожного другого Великодня;
5) кожного другого єврейського нового року (Рош ха-Шана) на весь період новорічних свят;
6) кожного другого єврейського свята чуда (Ханука) на весь період святкування.
 
Мати ( ОСОБА_2 ) не має права і не буде прямо чи опосередковано перешкоджати, унеможливлювати чи обмежувати перебування сина та/або доньки з батьком (пункт 2.4. договору).
 
Згідно з пунктом 2.6 договору сторони дійшли згоди вирішувати всі поточні питання, пов`язані з дітьми, з урахуванням думки та бажання дітей, без примусу.
 
Пунктом 3.2.1 договору передбачено, що мати зобов`язується не перешкоджати спілкуванню дітей із батьком.
 
Відповідно до пунктів 3.2.4, 3.2.5, 3.2.6 договору мати зобов`язується: інформувати батька про фізичний та психологічний стан здоров`я дітей; повідомляти батька про заплановані подорожі з дітьми по Україні та за кордон; заздалегідь інформувати батька про всі питання, що стосуються планування виховання та освіти дітей, їх забезпечення, планування канікул, вихідних та святкових днів тощо; завчасно узгоджувати з батьком всі питання (витрати), що стосуються матеріального забезпечення та утримання дітей (медичне забезпечення, школа, дитячий садок, гуртки, вихователі, репетитори, дитячі табори тощо).
 
Згідно з пунктом 3.3 договору батько зобов`язується сплачувати аліменти на дітей до досягнення кожним з дітей повноліття в такому розмірі: 1) на сина -               15 075,00 грн; 2) на доньку - 15 075,00 грн. Загалом 30 150,00 грн на обох. Сплата таких аліментів відбуватиметься щомісячно до 5 числа шляхом передачі грошових коштів матері на картковий рахунок або готівкою, якщо не буде погоджено інше.
 
Мати зобов`язується витрачати кошти, надані батьком на утримання дітей, виключно на цілі, що будуть погоджені сторонами. Мати зобов`язується на вимогу батька надати документальне підтвердження цільового використання аліментів на утримання дітей (пункт 3.3.2).
 
Мати зобов`язується брати участь в матеріальному забезпеченні дітей в тому ж розмірі, що й батько (пункт 3.3.3).
 
У випадку збільшення витрат на дітей, необхідних для забезпечення їх розвитку, батьки зобов`язуються переглянути розмірі аліментів та підписати додаткову угоду до договору (пункт 3.3.7).
 
Згідно з пунктом 3.4.2 договору батьки зобов`язуються не втручатися в особисте життя один одного та не підбурювати дітей проти батька чи матері.
 
Батьки зобов`язуються не чинити перешкод у спілкуванні дітей з дідом, бабою, іншими членами сім`ї та родичами (пункт 3.4.3).
Умовами договору також передбачено, що цей договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення і продовжує діяти до часу настання повноліття кожного з дітей в тій частині, що стосується доньки або сина відповідно (пункт 4.1), батьки зобов`язуються переглянути умови цього договору протягом 1 (одного) місяця з дня настання таких обставин: у разі невиконання одним із батьків своїх обов`язків за договором аліменти з нього можуть стягуватись на підставі виконавчого напису нотаріуса (пункт 4.3), за згодою сторін в період дії договору зміни та доповнення до нього вносяться шляхом укладення додаткового договору, посвідченого нотаріально. Таким же шляхом може бути і розірвано. Одностороння відмова від виконання договору або одностороння зміна його умов не допускається. При відсутності домовленості між сторонами питання зміни чи розірвання цього договору вирішуються в судовому порядку (пункт 4.4).
 
ОСОБА_1 неодноразово направляв листи на адресу реєстрації відповідача    ( АДРЕСА_1 ) з приводу як зустрічей із дітьми                                і порядку виконання умов укладеного між ними договору.
 
15 серпня 2020 року ОСОБА_1 направив листа від 14 серпня 2020 року                             на адресу відповідача ( АДРЕСА_1 ) про те, що він повідомляє про найближчі зустрічі із дітьми у такі дати: 21 серпня 2020 року з 13.00 до 20.30 год; 23 серпня 2020 року з 13.00 до 20.30 год.; з 29 серпня 2020 року з 13.00. до 21 серпня 2020 року 20.30 год. Також повідомив, що приїде за ними особисто за адресою: АДРЕСА_2 .
 
Направлення листа підтверджено експрес-накладною № 59000545157778, «Нова Пошта» від 15 серпня 2020 року та 16 серпня 2020 року.
 
16 вересня 2020 року ОСОБА_1 направив листа від 15 вересня 2020 року на ім`я ОСОБА_2 з проханням повідомити його про виконання вимог пунктів 3.2.6, 3.2.2, 3.3.4 договору. Направлення листа на адресу ОСОБА_2                                 ( АДРЕСА_1 ) підтверджено квитанцією від 16 вересня 2020 року.
 
22 вересня 2020 року ОСОБА_1 направив листа від 15 вересня 2020 року на ім`я ОСОБА_2 із повідомленням про наміри зустрітися із дітьми, тому просив зазначити зручний час, також повідомив про намір забрати дітей на вихідні дні         (26-27 вересня 2020 року) за адресою свого місця проживання ( АДРЕСА_3 ). Направлення листа на адресу ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) підтверджено квитанцією від 22 вересня 2020 року.
 
01 жовтня 2020 року ОСОБА_1 направив листа від 01 жовтня 2020 року на ім`я ОСОБА_2 із повідомленням про виконання вимог пунктів 3.2.6, 3.2.2, 3.3.4 договору. Направлення листа на адресу ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) підтверджено квитанцією від 01 жовтня 2020 року.
 
13 жовтня 2020 року ОСОБА_1 направив листа від 12 жовтня 2020 року на ім`я ОСОБА_2 , у якому повідомив про розгляд його заяви про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дітей та прийняте розпорядження Броварської районної державної адміністрації Київської області від 05 жовтня 2020 року № 308. Також повідомив, що має намір забрати дітей на вихідні дні 17 жовтня та 18 жовтня за адресою свого місця проживання ( АДРЕСА_3 ). Направлення листа на адресу ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) підтверджено квитанцією від 13 жовтня 2020 року.
 
30 березня 2021 року ОСОБА_1 направив листа від 30 березня 2021 року на ім`я ОСОБА_2 про обов`язок звітування про цільове використання коштів, отриманих на утримання дітей відповідно до умов пункту 3.3.2договору. Направлення листа на адресу ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) підтверджено описом відправлення.
 
Також встановлено, що постановою Дніпровського районного суду міста Києва            від 20 жовтня 2020 року у справі № 755/14829/20 ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою  статті 173-2 КУпАП, а саме у тому, що 08 серпня 2020 року приблизно о 17.30 год. за адресою: м. Київ, парк «Перемоги», вчинив домашнє насильство психологічного характеру до свого малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
 
Постановою Київського апеляційного судувід 31 травня 2021 року у справі                    № 755/14829/20 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_1 за частиною першою статті 173-2 КУпАП скасовано, провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 173-2 КУпАП закрито на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП  в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП.
 
У жовтні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей, тимчасове обмеження батька у спілкуванні з дітьми, стягнення аліментів на дітей та стягнення заборгованості зі сплати аліментів (справа                      № 361/7281/20).
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 листопада       2020 року у справі № 361/7281/20 позовну заяву ОСОБА_2 повернуто позивачу.
 
У листопаді 2020 року ОСОБА_2 двічі зверталася до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовами до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей, визначення способу участі батька у вихованні дітей та стягнення аліментів (справи № № 361/7884/20, 361/8070/20).
 
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 листопада     2020 року у справі № 361/7884/20 позовну заяву ОСОБА_2 повернуто позивачу.
 
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 листопада     2020 року у справі № 361/8070/20 позовну заяву ОСОБА_2 повернуто позивачу.
 
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до          ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення способів участі у їх вихованні та спілкуванні з ними, а у лютому 2021 року     ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з дітьми батьком, який проживає окремо, та стягнення аліментів (справа № 361/8072/20).
 
У серпні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до Самарського районного суду міста Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила стягнути       з ОСОБА_1 на її користь заборгованість зі сплати аліментів у розмірі                       90 450,00 грн, інфляційні втрати - 934,65 грн, 3 % річних - 240,37 грн та пеню відповідно до статті 196 СК України у розмірі 29 948,50 грн (справа № 206/2414/22).
 
Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада        2022 року у справі № 206/2414/22, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 07 лютого 2023 року, позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму 121 573,52 грн, що складається з: основної суми боргу (аліментів за червень, липень, серпень                2022 року) - 90 450,00 грн; інфляційного збільшення суми заборгованості -            934,65 грн; 3 % річних - 240,37 грн; пені за несвоєчасну сплату аліментів -                          29 948,50 грн.
 
Крім того, ОСОБА_1 двічі звертався до органу опіки та піклування для вирішення питання порядку його участі у вихованні дітей.
 
05 жовтня 2020 року розпорядженням Броварської районної державної адміністрації Київської області від 05 жовтня 2020 року№ 308 «Про визначення порядку участі у вихованні малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визначення порядку побачень з дітьми окремо проживаючому батьку - ОСОБА_1 » визначено дні та години побачень                  з дітьми.
 
ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування розпорядження голови Броварської районної адміністрації Київської області від 05 жовтня 2020 року № 308. 
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2022 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі.
 
10 травня 2022 року згідно розпорядження Броварської районної державної адміністрації Київської області № 202 «Про визначення порядку участі у вихованні малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визначення порядку побачень з дітьми окремо проживаючому батьку -      ОСОБА_1 », орган опіки та піклування Броварської міської ради Броварського району Київської області, беручи до уваги думку дітей, заслухавши сторін, вважав за доцільне визначити ОСОБА_1 такий порядок участі у вихованні дітей: перші три місяці - ІІ та IV неділя місяця з 13.30 год до 14.30 год за допомогою мобільних додатків Zoom чи Skype (live:.cid. fbl9f69928dal0df); в подальшому II та IV неділя місяця з 13.00 год до 17.00 год - за місцем проживання дітей, в присутності їх матері (протягом півроку); в подальшому II та IV неділя місяця з 13.00 год до 17.00 год - без присутності матері дітей та не за їх місцем проживання, за згоди дітей.
 
За клопотанням ОСОБА_2 виконання вказаного розпорядження Броварської районної державної адміністрації Київської області, в тому числі і щодо спілкування за допомогою мобільних додатків, зупинено ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 серпня 2021 року у справі № 361/8072/20. 
 
Згідно з відомостями, які містяться в  Єдиному державного реєстру судових рішень, ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 травня              2023 року у справі № 361/8072/20 заяву представника позивача ОСОБА_1 задоволено. Скасовано заходи забезпечення позову, накладені згідно з ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 серпня 2021 року.  Поновлено виконання розпорядження Броварської районної державної адміністрації Київської області № 202 «Про визначення порядку участі у вихованні малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визначення порядку побачень з дітьми окремо проживаючому батьку -      ОСОБА_1 ».
 
Постановою Київського апеляційного суду від 25 жовтня 2023 року у справі                           № 361/8072/20 апеляційна скарга представника  ОСОБА_6 залишена без задоволення, ухвала Броварського міськрайонного суду Київської області                              від 30 травня 2023 року про скасування заходів забезпечення позову - залишена без змін. 
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,                       є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним                                      і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам судове рішення апеляційного суду не відповідає.
 
Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
 
За частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
 
Найкраще забезпечення інтересів дитини - це право, принцип і правила процедури, які засновані на оцінці усіх елементів, що відображають інтереси дитини                               у конкретних обставинах. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини               з метою прийняття рішення про застосування тієї чи іншої конкретної міри належить діяти в наступному порядку: 1) з урахуванням конкретних обставин справи слід визначити, в чому полягають відповідні елементи оцінки найкращих інтересів, наповнити їх конкретним змістом і визначити значимість кожного з них                               у співвідношенні з іншими; 2) з цією метою необхідно слідувати правилам, що забезпечують юридичні гарантії та належну реалізацію цього права.
 
При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню наступні базові елементи: (а) погляди дитини, (б) індивідуальність дитини,                       (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин, (г) піклування, захист                 і безпека дитини, (ґ) вразливе положення, (д) право дитини на здоров`я, (е) право дитини на освіту.
 
Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
 
У статті 7 Конвенції про права дитини передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.
 
Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.
 
Згідно із статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
 
Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
 
Згідно з частинами першою-третьою статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
 
Частиною четвертою статті 157 СК України передбачено, що батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим          з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.
Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов`язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому                 з батьків.
 
Договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини, є схожим з договором, укладання якого передбачається статтею 109 СК України, тому до нього можуть бути застосовані положення вказаної статті. Істотними умовами такого договору є умови про участь у забезпеченні умов життя дитини тим з батьків, хто буде проживати окремо,                  а також умови про здійснення ним права на особисте виховання дітей. Також до цього договору можуть бути застосовані загальні положення зобов`язального та договірного права, які містяться у ЦК України і не суперечать загальним засадам регулювання та суті сімейних відносин.
 
Абзац другий частини четвертої статті 157 СК України встановлює відповідальність за невиконання договорущодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язківтим із них, хто проживає окремо від дитини, тим з батьків, хто проживає з дитиною. Формою такої відповідальності за вказаною нормою є відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
 
Відповідно до частини другої статті 18 СК України відшкодування матеріальної та моральної шкоди є одним з способів захисту сімейних прав та інтересів. Але нормами СК України порядок відшкодування такої шкоди не встановлений, тому він має регулюватися відповідними нормами ЦК України.
 
Кожен з батьків у разі ухилення іншого від виконання договору може захистити порушені права дитини на виховання та спілкування з батьками, вимагаючи від того з батьків, хто ухиляється від виконання договору, відшкодувати матеріальну та моральну шкоду дитині та вимагати примусового виконання договору.
 
Оскільки в даному випадку мова йде про порушення умов договору, то до даних відносин підлягають застосуванню положення, які містяться у Книзі п`ятій ЦК України (Зобов`язальне право).
 
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).
 
Підстави для зміни або розірвання договору визначені у статті 651 ЦК України, яку суд апеляційної інстанції взагалі не застосував. За загальним правилом зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша цієї статті). Про таку зміну або розірвання сторони вправі домовитися у будь-який час на свій розсуд, крім випадків, обумовлених договором або у законодавстві. Тоді як зміна чи розірвання договору у судовому порядку є, зокрема, юридичним наслідком істотного порушення зобов`язання іншою стороною (пункт 2 частини першої статті 611, абзац другий частини другої статті 651 ЦК України), тобто способом реагування та захисту права від такого порушення, яке вже відбулося.
 
Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
 
Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (частина друга статті 651 ЦК України).
 
З огляду на зміст припису абзацу першого вказаної частини інші випадки, ніж істотне порушення договору, для його зміни або розірвання у судовому порядку можуть бути встановлені законом або самим договором. Настання цих випадків зумовлює право сторони ініціювати у суді питання зміни чи розірвання відповідних правовідносин.
Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. 
 
Істотність порушення визначається виключно за обставинами, що склалися                     у сторони, яка вимагає розірвання договору. У такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.
 
Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. Водночас, йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона (постанова Верховного Суду від 18 лютого 2020 року у справі                                  № 902/364/19).
 
У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й сукупності інших умов: наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19).
 
Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 просиврозірвати договір про участь у вихованні та утриманні дітей від 16 січня 2020 року з підстав, передбачених частиною другою статті 651 ЦК України, а саме у зв`язку з невиконанням відповідачкою умов договору щодо реалізації його батьківських прав на участь             у вихованні дітей і спілкуванні з ними (чинить йому перешкоди у вихованні дітей,                не допускає його як батька до дітей, перешкоджає його зустрічам із дітьми).
 
Згідно з пунктом 2.1 договору батько має право зустрічатися та без перешкод спілкуватися з дітьми, в тому числі у будь-який день тижня та у будь-який час,                  а також має право, за попередньою домовленістю з матір`ю, брати сина чи доньку або сина та доньку до себе за місцем свого проживання чи місцем перебування.
 
Пунктом 2.3 договору передбачено, що батько має право, попередньо повідомивши матір про свій намір та адресу перебування дітей, брати сина та/або доньку до себе за місцем свого проживання чи перебування, включаючи за межами України, у такі дні:
1) у суботу та неділю - кожного другого тижня;
2) у період літніх канікул (на строк не менше ніж 23 календарні дні);
3) кожного другого Нового Року (на весь період новорічних свят);
4) кожного другого Великодня;
5) кожного другого єврейського нового року (Рош ха-Шана) на весь період новорічних свят;
6) кожного другого єврейського свята чуда (Ханука) на весь період святкування.
 
Мати ( ОСОБА_2 ) не має права і не буде прямо чи опосередковано перешкоджати, унеможливлювати чи обмежувати перебування сина та/або доньки з батьком (пункт 2.4. договору).
 
У справі, яка переглядається, суди встановили, що позивач тривалий час не бачиться та не спілкується з дітьми.
 
У висновку експерта Державного науково-дослідного експертно- криміналістичного центру МВС України від 03 вересня 2021 року № CF-19-21/25180-ПС зазначено, що на момент психодіагностичного дослідження стосунки між ОСОБА_4 та його біологічним батьком ОСОБА_1 визначаються відторгненням батька дитиною, дитина сприймає батька як джерело агресії. Також         у ОСОБА_4 до його батька ОСОБА_1 сформована тривожно-уникаюча прихильність (а. с. 131-139, т. 2).
 
Згідно з висновком про визначення окремо проживаючому батьку ОСОБА_1 порядку участі у вихованні неповнолітньої дочки ОСОБА_3 ,            ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який затверджений рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області від 10 травня 2022 року № 202, спеціалістами Служби у справах дітей з`ясовано,що саме діти не виявляють бажання спілкуватись із батьком, пригадуючи його відношення до них та байдужість до їх інтересів під час спільного проживання та останніх відвідин (а. с. 93-104, т. 3).
 
Пунктом 2.6 договору передбачено, що сторони дійшли згоди вирішувати всі поточні питання, пов`язані з дітьми, з урахуванням думки та бажання дітей, без примусу.
 
Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання (частина друга статті 171 СК України).
 
Отже, у тому випадку, якщо дитина не хоче спілкуватись з одним із батьків, вона не може бути примушена до такого спілкування, оскільки для неї це право, а не обов`язок, який вона повинна виконувати.
 
У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України»       від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.
 
Аналіз наведених норм права і практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. 
 
Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.
 
При вирішенні цього спору Верховний Суд, надаючи першочергове значення саме найкращим інтересам дітей, погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для розірвання договору участь у вихованні та утриманні дітей від 26 січня 2020 року з підстав, передбачених частиною другою статті 651 ЦК України.
 
Колегія суддів вважає, що позивач не довів істотне порушення відповідачкою договору, а саме одночасної наявності сукупності перелічених вище чотирьох умов та відповідно підстав, з якими закон пов`язує настання правових наслідків у вигляді розірвання договору за рішенням суду, не надав доказів на підтвердження того, що відповідачка ухилялася від виконання цього договору та перешкоджала зустрічам дітей з батьком, враховуючи те, що сторони дійшли згоди вирішувати всі поточні питання, пов`язані з дітьми, з урахуванням думки та бажання дітей, без примусу.
 
При цьому колегія суддів зазначає, що відмова у задоволенні позовних вимогОСОБА_1 про розірвання договору про участь у вихованні та утриманні дітей не позбавляє ОСОБА_1 можливості вирішити питання про порядок участі           у вихованні дітей у судовому порядку, який може бути змінений із урахуванням взаємовідносин сторін та якнайкращих інтересів дітей.
 
Так, у листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до          ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення способів участі у їх вихованні та спілкуванні з ними, а у лютому 2021 року     ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з дітьми батьком, який проживає окремо, та стягнення аліментів (справа № 361/8072/20).
 
Згідно з відомостями, які містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень, рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 серпня                    2023 року у справі № 361/8072/20 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_7 про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення способу участі у їх вихованні та спілкуванні з ними задоволено. 
Зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з його неповнолітньою донькою ОСОБА_3 ,              ІНФОРМАЦІЯ_1 , та з його малолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Визначено ОСОБА_1 способи участі у вихованні дітей та спілкуванні з ними, місце та час спілкування ОСОБА_1 з його неповнолітньою донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та з його малолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановивши такий графік виховання та спілкування:
-кожного другого та четвертого тижня щомісяця з 13 год. 00 хв. суботи до 20 год.     00 хв. неділі;
-літні канікули - 23 календарні дні;
-кожне друге свято Нового року - на весь період святкування, якщо два дні поспіль, то з проживанням дітей у місці проживання батька ОСОБА_1 ;
-весняні, осінні та зимові канікули - половину їх тривалості, включаючи проживання дітей у місці проживання батька ОСОБА_1 ;
-єврейські свята: Великдень (Песах), Єврейський Новий рік (Рош ха Шана), Єврейське свято чудо (Ханука) - на весь період святкування, якщо свята припадають на вихідні чи канікули, то з ночівлею у місці проживання батька ОСОБА_1 ;
-поїздки за кордон з батьком ОСОБА_1 2 рази на рік за згодою матері дітей ОСОБА_2 .
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення способів участі виховання та спілкування з дітьми батьком, який проживає окремо - відмовлено.
 
Ухвалами Київського апеляційного суду від 09 листопада 2023 року та                                від 28 листопада 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі                                 № 361/8072/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 серпня 2023 року, справа                              призначена до розгляду.
 
Крім того, Верховний Суд звертає увагу і на ту обставину, що згідно предмету договору, цей договір укладено стосовно місця проживання та утримання спільних неповнолітніх дітей (пункт 1.1 договору).
 
Таким чином, оспорюваним договором сторони визначили місце проживання дітей, що є однією із базових потреб дітей, що включає відчуття ними свого дому, безпеки та власного простору, та матеріальне забезпечення дітей, що також є однією із базових потреб дітей, оскільки кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного й соціального розвитку.
 
При розірванні договору неврегульованими залишаться інші питання, щодо яких сторони домовились: визначення місця проживання дітей (яке договором визначено з матір`ю) та утримання дітей, зокрема обов`язок батька сплачувати аліменти у визначеному розмірі на обох дітей до досягнення кожним з дітей повноліття, тобто розірвання цього договору вплине на інтереси дітей, які переважають над інтересами батьків.
 
Ураховуючи наведене, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції належним чином оцінив подані сторонами докази, правильно встановив обставини справи та застосував норми матеріального права, а апеляційний суд помилково скасував законне і обґрунтоване рішення суду першої інстанції.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Згідно зі статтею 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
Установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, яке відповідає закону, суд касаційної інстанції скасовує постанову апеляційного суду і залишає            в силі рішення суду першої інстанції відповідно до статті 413 ЦПК України.
 
Щодо судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Оскільки касаційна скарга підлягає задоволенню, сплачений ОСОБА_2 за подання касаційної скарги судовий збір у розмірі 1 816,00 грн підлягає стягненню        з ОСОБА_1 на її користь.
 
Керуючись статтями 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Чухраєвої Надії Сергіївни задовольнити.
 
Постанову Київського апеляційного суду від 12 квітня 2023 року скасувати, рішенняБроварського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2022 року залишити в силі.
 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1 816,00 грн (одна тисяча вісімсот шістнадцять гривень 00 копійок). 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,    є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                     Д. Д. Луспеник
 
Судді:                                                                                               І. Ю. Гулейков
 
Б. І. Гулько 
 
Г. В. Коломієць 
 
Р. А. Лідовець