П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/20681/23 
                                                                                                         Головуючий у 1-й інстанції: Горовенко А.В. 
                          Суддя-доповідач: Шидловський В.Б. 
28 березня 2024 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Шидловського В.Б. 
суддів:  Курка О. П.  Боровицького О. А. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати додаткової грошової допомоги в розмірі 100 тис. грн пропорційно дням знаходження на стаціонарному лікуванні у зв`язку з отриманням 23.12.2022 бойової травми, включаючи час переміщення до лікарняного закладу: за січень - з 28.01.2023 по 31.01.2023; за лютий - з 01.02.2023 по 09.02.2023; за квітень - з 14.04.2023 по 30.04.2023, за травень - з 01.05.2023 по 25.05.2023, а всього за 55 днів, в загальній сумі 183333,15 грн.
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату додаткової грошової допомоги в розмірі 100 тис. грн пропорційно дням знаходження на стаціонарному лікуванні у зв`язку з отриманням 23.12.2022 бойової травми, включаючи час переміщення до лікарняного закладу: за січень - з 28.01.2023 по 31.01.2023; за лютий - з 01.02.2023 по 09.02.2023; за квітень - з 14.04.2023 по 30.04.2023, за травень - з 01.05.2023 по 25.05.2023, а всього за 55 днів, в загальній сумі 183333,15 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що всупереч чинному законодавству військовою частиною НОМЕР_1 не була виплачена додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" №168 від 28.02.2022 за вказаний період перебування на стаціонарному лікуванні з розрахунку 100000,00 грн.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2023 року позов задоволено частково. 
Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди, збільшеної до 100000 грн, яка передбачена Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", за період з 29.01.2023 по 09.02.2023, з 17.04.2023 по 25.05.2023 за перебуванням на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороди, збільшену до 100000 грн, яка передбачена Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", за період з 29.01.2023 по 09.02.2023, з 17.04.2023 по 25.05.2023 за перебуванням на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, з урахуванням проведених виплат за цей період.
У задоволенні решти позовних вимог, - відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 (дві тисячі) грн 00 (нуль) коп.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
18 березня 2024 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від позивача, в якому останній вказав на безпідставність доводів апеляційної скарги, у зв`язку із чим просив залишити рішення суду першої інстанції без змін. Також позивачем заявлено клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7700 грн за захист інтересів позивача в ході апеляційного провадження. 
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - скасувати в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 проходить військову службу в Збройних Силах України у складі військової частини НОМЕР_1 , що не заперечується відповідачем.
Згідно з довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) №429 від 09.02.2023 встановлено, що 23 грудня 2022 року ОСОБА_1 , за обставин безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях, під час захисту Батьківщини, а саме виконання бойових завдань в складі підрозділу військової частини НОМЕР_1 , в районі населеного пункту АДРЕСА_1 внаслідок артилерійського обстрілу, отримав: ВТ; акубатотравму без пошкодження барабанної перетинки; закриту травму лівого колінного суглоба; пошкодження медіального меніску лівого колінного суглоба (а.с. 25).
Відповідно до виписного епікризу №952 із медичної картки стаціонарного хворого травматологічного відділення ВМКЦ Східного регіону (в/ч НОМЕР_2 ) від 09.02.2023, позивач в період з 29.01.2023 по 09.02.2023 перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом: застарілий розрив тіла та заднього рогу медіального меніска лівого колінного суглобу; хондромаляція І ст. суглобової поверхні наколінника, І ст. медіальної та латеральної суглобових поверхонь, больовий синдром (а.с. 23-24).
Довідкою ВЛК від 13.03.2023 №2475 військової частини НОМЕР_3 , підтверджено, що позивач отримав травму пов`язану з проходженням військової служби, у зв`язку з чим потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів. Травма легкого ступеня тяжкості (а.с. 17).
Згідно з випискою №1741 від 25.05.2023 із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого, виданої Обласною клінічною травматологічною лікарнею КНП ХОР ОКТЛ, ОСОБА_1 в період з 17.04.2023 по 25.05.2023 перебував на лікуванні з діагнозом: розрив тіла та заднього рогу медіального меніска; стан після артроскопії, контрактура Дюпюітрена 4 пальця правої кисті (а.с. 18-19).
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач наполягає, що йому не було нараховано та виплачено грошове забезпечення у належному розмірі за період після отримання ним поранення з 29.01.2023 по 09.02.2023, та з 17.04.2023 по 25.05.2023, а саме не нараховано та не виплачено додаткову грошову виплату, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 у розмірі 100000 грн на місяць за період перебування на стаціонарному лікуванні. Тобто  спірні правовідносини у даній справі виникли щодо повноти виплаченого позивачу розміру грошового забезпечення за період з 29.01.2023 по 09.02.2023, та з 17.04.2023 по 25.05.2023.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з часткової обґрунтованості заявлених позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, однак не погоджується з позицією щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями ч.1 ст.2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон України №2232-ХІІ) передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Відповідно до ст.12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-ХІІ з наступними змінами та доповненнями у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України №2011-ХІІ), військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно із п.1 ст.9 Закону України №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Пунктами 2 - 4 цієї правової норми встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Наказом Міністра оборони України № 260 від 07.06.2018 затверджений Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок №260).
Відповідно до п.17 Порядку №260, на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
Указом Президента України "Про введення воєнного стану" від 24.02.2022 №64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, строк дії якого продовжено Указами Президента України: №133/2022 від 14.03.2022, №259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, №573/2022 від 12.08.2022 та №757/2022 від 07.11.2022, №58/2023 від 06.02.2023, від 01.05.2023 № 254/2023.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 "Про введення воєнного стану в Україні" та №69 "Про загальну мобілізацію", Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнята Постанова №168, пунктом 1 якої (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на.2023 по 09.02.2023, з 17.04.2023 по 2
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
01.04.2022 до постанови №168, постановою Кабінету Міністрів України №400 внесено зміни, згідно якими до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у пункті 1, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Таким чином, додаткова винагорода в розмірі 100000 грн. виплачується військовослужбовцям у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Для виплати додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, на період дії воєнного стану немає обов`язкової умови щодо безперервного перебування на стаціонарному лікуванні.
Тобто, у разі повторного та кожного наступного перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), за медичними показниками отриманого раніше поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини, виплата додаткової винагороди здійснюється в розмірі 100000 гривень.
Спірним питання в межах розгляду даної справи є право позивача на нарахування та виплату додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28.02.2022 №168 за час перебування на стаціонарному лікуванні, у зв`язку з отриманим 23.12.2022 пораненням.
Порядок та умови виплати зазначеної винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України на час виникнення спірних правовідносин був встановлений рішенням Міністра оборони України, доведеним телеграмою №248/1298 від 25.03.2022.
Положеннями п. 8 вказаного рішення визначено, що у період дії воєнного стану, військовослужбовцям, які отримали поранення (контузію, травму, каліцтво), пов`язані із захистом Батьківщини, додаткову винагороду виплачувати у розмірі 100000 грн за весь час безперервного перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), за час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого та перебування у відпустці у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Надалі, з метою врегулювання та встановлення єдиних підходів щодо порядку виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, Міністром оборони України прийнято рішення - окреме доручення від 23.06.2022 №912/з/29, яким серед іншого у пункті 7 визначено, що у період дії воєнного стану, до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень також включати військовослужбовців, які [...] у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії (ця норма застосовується з 24.02.2022).
Підставою для видання наказу щодо виплати додаткової винагороди в розмірі 100000 грн є довідка про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва), визначена додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 24.08.2008 №402, видана командиром військової частини, де проходять службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.
Аналіз вищевказаних положень дає підстави для висновку, що збільшена до 100 тисяч гривень додаткова винагорода виплачується військовослужбовцю за період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я з дня отримання поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого) й підставою для видання наказу щодо виплати такої винагороди є довідка про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва), визначена додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 24.08.2008 №402, видана командиром військової частини, де проходять службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.
Аналізуючи доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для виплати позивачу додаткової винагороди у спірний період, колегія суддів зважає на наступне. 
Так, відповідно до довідки від 09.02.2023 №429, оформленої відповідно до встановленого порядку, позивач 23.12.2022, за обставин безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях, під час захисту Батьківщини, а саме виконання бойових завдань в складі підрозділу військової частини НОМЕР_1 , в районі населеного пункту АДРЕСА_1 внаслідок артилерійського обстрілу, отримав: ВТ; акубатотравму без пошкодження барабанної перетинки; закриту травму лівого колінного суглоба; пошкодження медіального меніску лівого колінного суглоба.
Матеріали справи також свідчать, що позивач, у зв`язку з отриманим 23.12.2022 пораненням, перебував на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, в період з 29.01.2023 по 09.02.2023, та з 17.04.2023 по 25.05.2023.
Тобто, обидві вищевказані умови (пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини; факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення) у даних спірних правовідносинах дотримані та підтверджуються медичними документами складеними на позивача, які містяться в матеріалах справи.
При цьому, час перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку із таким пораненням підтверджується належними доказами (виписками із медичної карти стаціонарного хворого, епікризу), а тому суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що позивач набув право на отримання додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень за час проходження такого лікування й її ненарахування у такому розмірі є протиправною бездіяльністю відповідача - військової частини НОМЕР_1 .
Слід також врахувати, що сам по собі факт припинення стаціонарного лікування наслідків отриманого поранення (контузії, травми, каліцтва), а потім його продовження в силу об`єктивних причин (ускладнення після завершення лікування тощо) не можуть бути підставою для позбавлення військовослужбовця права на отримання збільшеної до 100000грн додаткової винагороди у тих періодах, коли військовослужбовець знаходився на стаціонарному лікуванні.
Таким чином, у вказані проміжки часу позивачу мало бути нараховано та виплачено додаткову винагороду, передбачену Постановою №168, збільшену до 100000 грн, що не спростовано доводами апеляційної скарги. 
Щодо доводів апелянта про відсутність підстав для нарахування додаткової винагороди у зв"язку з перебуванням позивача в період з 17.04.2023 по 25.05.2023 на лікуванні за місцем реєстрації, колегія суддів зважаючи на наступне.
Згідно з направленням №3553 від 14.04.2023, виданим військовою частиною НОМЕР_1 , позивача направлено на обстеження та лікування в травматологічне відділення КНП "Харківська обласна клінічна лікарня" (а.с. 20).
У свою чергу, відповідно до виписки №1741 із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_1 в період з 17.04.2023 по 25.05.2023 перебував на лікуванні в КНП Харківської обласної ради "Обласна клінічна травматологічна лікарня" з діагнозом: розрив тіла та заднього рогу медіального меніска; стан після артроскопії, контрактура Дюпюітрена 4 пальця правої кисті (а.с. 18-19).
Формулювання у вказаній виписці "Поліклініку за місцем проживання" зазначено у графі виписки - "найменування і місцезнаходження закладу охорони здоров"я, куди направляється зазначена виписка", як наслідок доводи відповідача є безпідставними (а.с.18-19).
З огляду на викладене, період перебування позивача на лікуванні в спеціалізованому комунальному закладі охорони здоров`я за безпосереднім направленням військової частини НОМЕР_1 від 14.04.2023, є обґрунтованою підставою для призначення та виплати додаткової винагороди передбаченої Постановою №168 у розмірі 100000 грн за весь час перебування на стаціонарному лікуванні в КНП Харківської обласної ради "Обласна клінічна травматологічна лікарня" з 17.04.2023 по 25.05.2023, у зв"язку з отриманою 23.12.2022 бойовою травою під час виконання бойового завдання.
При цьому, судом першої інстанції правильно враховано, що період переміщення позивача з місця дислокації військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) до вищевказаного медичного закладу, а саме з 14.04.2023 по 16.04.2023 та період 28.01.2023 - доставка до медичного закладу - Міністерства оборони України ВМКЦ Східного регіону (в/ч НОМЕР_2 ), не підлягає включенню до періоду на виплату додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168 у розмірі 100000 грн, оскільки не є переміщенням з одного лікувального закладу до іншого.
Крім того, матеріалами справи підтверджується, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12.07.2023 №1676 та додатку до цього наказу, солдату по мобілізації ОСОБА_1 була донарахована додаткова грошова винагорода з розрахунку 100000 грн за період з 29.01.2023 по 09.02.2023 (період лікування) (а.с. 47-48, 49), а відповідно до довідки №133/5388 від 02.08.2023, виданою військовою частиною НОМЕР_1 , ОСОБА_1 нарахована додаткова винагорода, зокрема у розрахунку 100000 грн, а саме: 1) за січень 2023 року - за період з 01.01.2023 по 24.01.2023 (а.с 43).
Тобто, як до суду першої інстанції, так і в ході апеляційного розгляду справи відповідачем не підтверджено, що прийнятий наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 12.07.2023 №1676 щодо проведення виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди за час перебування на лікуванні за період з 29.01.2023 по 09.02.2023, є реалізованим, оскільки апелянтом не долучено доказів безпосередньої виплати (отримання) такої винагороди позивачем, що не може вважатися повним виконанням відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, дій спрямованих на відновлення порушеного права позивача за період з 29.01.2023 по 09.02.2023.
З огляду на викладене, судом першої інстанції в повній мірі відновлено порушене право позивача шляхом зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу за період з 29.01.2023 по 09.02.2023 та з 17.04.2023 по 25.05.2023 додаткову грошову винагороду на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, із розрахунку до 100000,00 грн на місяць, пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні, з урахуванням проведених виплат за цей період.
Стосовно стягнення на користь позивача понесених судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн, суд апеляційної інстанції приймає до уваги доводи апеляційної скарги та зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно із п.4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Згідно із ч.3 ст.134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
З аналізу положень ст.134 КАС України встановлено, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.
Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.
На підтвердження витрат на правову допомогу в матеріалах справи міститься укладений позивачем і адвокатом - Дорошенко Сергієм Миколайовичем Договір про надання правової допомоги №11/95 від 07.07.2023, а також скріншот, який підтверджує поповнення банківської картки на суму 8000 грн. (а.с. 11)
При вирішенні питання щодо наявності підстав відшкодування витрат на правову допомогу апеляційний суд бере до уваги, що наданий позивачем скріншот не містить жодного ревізиту, який би дав змогу ідентифікувати такий платіж як сплату гонорару адвокату відповідно до договору №11/95 від 07.07.2023. Більше того, даний доказ не дає можливості встановити як особу платника, так і отримувача вказаних коштів, тобто адвоката Дорошенка С.М. 
Так, при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі Схід/Захід Альянс Лімітед проти України (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).
Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц.
Відтак, оцінюючи доводи апеляційної скарги відповідача щодо відсутності підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої інстанції у розмірі 2000 грн, колегія суддів вважає їх обґрунтованими, оскільки суд першої інстанції не пересвідчився щодо наявності належних доказів (квитанції до прибуткового касового ордера, платіжного доручення з відміткою банку, касові чека та ін.), на підтвердження реальності здійснення таких витрат, оскільки з долученого позивачем доказу неможливо встановити приналежність поповнення банківської картки на суму 8000 грн. до договору №11/95 від 07.07.2023. 
Інших доказів на підтвердження надання та оплати послуг відповідно до договору №11/95 від 07.07.2023 матеріали справи не містять, у зв`язку із чим колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення  витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 (дві тисячі) грн 00 (нуль) коп. необхідно. 
Щодо клопотання представника позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7700 грн. за захист інтересів позивача в ході апеляційного провадження, то колегія суддів зазначає, що на підтвердження понесення даних витрат долучено Додаткову угоду №1 від 12.03.2023 та скріншот про поповнення картки на суму 7700 грн.
Колегія суддів зауважує, що даний датований 12.03.2023 року та містить у собі виклад щодо предмета, а саме надання юридичних послуг для захисту інтересів Клієнта в ході апеляційного провадження в Сьомому апеляційному адміністративному суді у справі №240/20681/23 за апеляційною скаргою на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 11.01.2024 та підписаний ОСОБА_1 " ІНФОРМАЦІЯ_1 ". 
Тобто зазначені в угоді дата, дата оскаржуваного рішення та дата підписання угоди позивачем не відповідає обставинам даної справи, що позбавляє суд можливості вважати такий доказ як належне підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у межах даної справи.
Крім того, долучений представником позивача скріншот  про поповнення картки на суму 7700 грн. є аналогічним до поповнення банківської картки на суму 8000 грн, який не містить у собі жодного реквізити який би дав змогу ідентифікувати такий платіж як сплату гонорару адвокату за представлення інтересів клієнта в суді апеляційної інстанції у межах даної справи, а тому з тих самих мотивів не приймається до уваги колегією суддів.
Згідно із ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В частині решти доводів апеляційної скарги позивача колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду в повній мірі відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права по суті спору, однак судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права при здійснененні розподілу витрат на професійну правничу допомогу, а відтак апеляційну скаргу відповідача необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати у відповідній частині. 
Відповідно до ч.1 та 2 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається, крім іншого, неправильне тлумачення закону. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.
Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2023 року скасувати в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 (дві тисячі) грн 00 (нуль) коп.
В цій частині прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.
В решті рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2023 року залишити без змін.   

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Шидловський В.Б.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Курко О. П.    Боровицький О. А.