КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
19 грудня 2023року місто Київ
Справа № 127/21204/23
Апеляційне провадження № 22-ц/824/14910/2023
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
судді доповідача                                 Желепи О. В.
суддів:                                                Мазурик О. Ф., Немировської О. В.
за участю секретаря судового засідання       Рябошапка М. О.
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 22 серпня 2023 року про відмову у відкритті провадження (постановлену у складі судді Будзан Л. Д.)
у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Вінниця Центрального міжрегіонального Управління Міністерства юстиції про встановлення факту родинного походження, встановлення факту народження
 
ВСТАНОВИВ
 
У липні ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, в якій просила встановити
1) факт родинного  походження ОСОБА_1 (дівоче прізвище - ОСОБА_2 , до зміни імені - ОСОБА_3 ), польки, РНОКПП НОМЕР_1 , народженої ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Шверін Німецької Демократичної Республіки (тепер- Федеративна Республіка Німеччина) від батька - ОСОБА_4 - білоруса та матері - ОСОБА_5 - польки, актовий запис від 26 липня 1976 року №202, складений Генеральним Консульством СРСР в місті Росток Німецької Демократичної Республіки (тепер - Федеративна Республіка Німеччина), 
від дідуся по материнській лінії ОСОБА_6 , поляка, ІНФОРМАЦІЯ_2 , народженого в селі Райгород Вінницької області Немирівського району, від батька ОСОБА_7 - поляка та матері: ОСОБА_8 - польки, актовий запис Райгородської сільської Ради Немирівського району Вінницької області 16 березня 1931 року №1889;
2) факт народження ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 в селі Райгород Вінницької області Немирівського району від батька: ОСОБА_7 - поляка та матері: ОСОБА_8 - польки, про що 16 березня 1931 року (у відповідності до посвідки про народження: № НОМЕР_2 ) в книзі записів актів громадянського стану про народження Райгородської сільської Ради Немирівського району Вінницької області за 1931 рік було зроблено відповідний запис під номером 1889.
 
Заяву обґрунтовує тим, що встановлення фактів родинного походження ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 від дідуся по материнській лінії ОСОБА_6 та факту народження ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5 батьками якого були ОСОБА_7 - поляк та мати: ОСОБА_8 - полька, має юридичне значення, оскільки надасть можливість заявнику відновити актовий запис про народження та отримати свідоцтво про народження свого дідуся ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5 , яке необхідно заявникові для застосування для реалізації особистих прав та прав неповнолітньої доньки у відносинах з громадянами інших держав, зокрема Республіки Польща.
 
Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 22 серпня 2023 року відмовлено у відкритті провадження.
 
Не погоджуючись з такою ухвалою, ОСОБА_1 05 вересня 2023 року направила на електронну адресу Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 22 серпня 2023 року, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що в даній справі існує спір про право і встановлення вказаних фактів необхідно заявнику для отримання свідоцтва про право на спадщину. Такі твердження суду є надуманими та безпідставними.
Вказує, що заява не містить будь-якого посилання на такі обставини, крім того заявник не має живих родичів (інших спадкоємців дідуся) з якими у неї міг би виникнути спір. 
Посилається на те, що ОСОБА_1 у своїй заяві чітко аргументувала необхідність встановлення факту родинного походження та народження. 
Зазначає, що посилання суду на те, що заява не містить обґрунтування неможливості отримання дублікату оригіналу посвідки про народження, яку було втрачено, не відповідають дійсності. Так в заяві було описано, що заявником було здійснено запити до відділів РАЦС та архівів, однак відсутність актового запису про народження в архіві і в системі АЦСГ унеможливлюють отримання заявником дубліката оригінала посвідки(свідоцтва) про народження ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Також вказує, що справу розглянуто неповноважним складом суду, оскільки розподіл справи здійснено не у передбачений законом спосіб - авто розподіл, а неавтоматизованим способом.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 вересня 2023 року відкрито апеляційне провадження у даній справі.
 
У судове засідання ОСОБА_1 не з`явилась, 19 грудня 2023 року на електронну адресу направила клопотання про розгляд справи без її участі.
Згідно статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи вказане, апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності скаржника.
 
За правилами ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача Желепи О. В., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції, потрібно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із цим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Де Жуфр да ла Праделль проти Франції» De Geouffre de la Pradelle v. France від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).
Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частинами першою, другою, сьомою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження. 
Відповідно до частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.
 
Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, відповідно до заяви, метою встановлення факту народження дідуся  ОСОБА_6  є отримання актового запису про його народження, проте в матеріалах справи міститься копія свідоцтва про народження останнього, та не наведено обґрунтування неможливості отримання дублікату оригіналу такого документу в уповноважених на його видачу органах.
Крім цього, метою встановлення факту родинного походження заявниці від дідуся  ОСОБА_6 є неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті дідуся  ОСОБА_6 , як спадкоємиці за законом за правом представлення першої черги.
З даної заяви вбачається спір про право, який підлягає вирішенню в порядку позовного провадження, оскільки спір виник з приводу спадкового майна.
З огляду на викладене, суддя дійшов висновку, що заява   ОСОБА_1 , заінтересована особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Вінниця Центрального міжрегіонального Управління Міністерства юстиції про встановлення факту родинного походження, встановлення факту народження, не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, оскільки убачається спір про право, а саме виникнення у заявника  ОСОБА_1 права на спадкування за законом майна померлого спадкодавця, що є окремим предметом доказування, тому з метою захисту порушених прав та інтересів заявник має право звернутись до місцевого загального суду з відповідним позовом в порядку цивільного судочинства, що дає підстави відмовити у відкритті провадження у справі на підставі ч. 4 ст. 315 ЦПК України.
 
Однак колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Положеннями статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 761/16799/15-ц).
Тобто, головною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане із наступним вирішенням спору про право цивільне.
Спір про право - це формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права,  яка потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом.
Поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.
Спір про право виникає з матеріальних правовідносин і характеризується наявністю розбіжностей (суперечностей) між суб`єктами правовідносин з приводу їх прав та обов`язків та неможливістю їх здійснення без усунення перешкод в судовому порядку. Спір про право може мати місце також у випадку, коли на шляху здійснення особою права виникають перешкоди, які можуть бути усунуті за допомогою суду.
 
Звертаючись із заявою про становлення факту родинного походження та факту народження, ОСОБА_1 вказувала, що встановлення таких фактів необхідне для  відновлення актового запису про народження та отримання свідоцтва про народження її дідуся, які їй необхідні для застосування для реалізації особистих прав та прав неповнолітньої доньки у відносинах з громадянами інших держав, зокрема Республіки Польща.
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі №200/14136/17 (провадження № 61-15965св19) зазначено, що «справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах».
У постанові Верховного Суду від 23 грудня 2021 року справі №442/1904/20 (провадження №61-7816св21) зазначено, що «під спором про право в справах окремого провадження розуміється конфлікт інтересів заявника та хоча б однієї із заінтересованих осіб внаслідок заперечення такої особи проти задоволення заяви про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів або неоспорюваних прав, а також можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок задоволення відповідної заяви. Визначальним при розгляді заяви про встановлення певних фактів, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки, має значення наявність чи відсутність спору між спадкоємцями. Процесуальний закон вимагає встановити наявність спору про право, а не припускати його можливість.Такий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 16 січня 2018 року в справі № 640/10329/16».
У постанові Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі №760/5425/17 (провадження № 61-18392св19) вказано, що «справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.
Відмовляючи у відкритті провадження, суд не встановив з якою особою у заявника існує спір, щодо права на спадкування, а лише висловив припущення такого спору. З урахуванням змісту поданої заяви з неї неможливо до відкриття провадження встановити наявність конкретного спору про право. Питання про наявність чи відсутність спору в даній справі можливо вирішити лише після відкриття провадження, та з`ясування у заявниці, під час розгляду заяви по суті, чи існує в неї спір з іншими спадкоємцями.
Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права доступу до суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
За обставинами даної справи, суд відмовивши у відкритті провадження, та не встановивши факт наявності конкретного спору про право між заявницею та іншими спадкоємцями, позбавив останню права на доступ до суду в обраний нею. та передбачений процесуальним законом спосіб, тому оскаржувана ухвала суду є передчасною та помилковою.
 
Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
 
З огляду на те, що судом постановлено ухвалу, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, а ті обставини справи, які суд вважав встановленими є не доведеними, ухвала Подільського районного суду міста Києва від 22 серпня 2023 року  підлягає скасуванню з поверненням справи до суду першої інстанції для продовження її розгляду.
 
Керуючись ст. 268, 374, 379, 383, 384, 389 ЦПК України, суд
 
ПОСТАНОВИВ
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
 
Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 22 серпня 2023 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених у ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено  27 грудня 2023 року.
Суддя - доповідач                                                                           О. В. Желепа

Судді                                                                                                 О. Ф. Мазурик

                                                                                                           О. В. Немировська