УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 січня 2024 року
м. Київ
справа № 735/1192/21
провадження № 51-2529ск22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                         ОСОБА_1 , 
суддів                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Коропського районного суду Чернігівської області від 24 лютого 2022 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 12 вересня 2023 року щодо нього, 
встановив:
Вироком Коропського районного суду Чернігівської області від 24 лютого 2022 року 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 22 січня 2015 року за ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років. 
Також вироком вирішено питання щодо обчислення початку строку відбування покарання, процесуальних витрат та долю речових доказів у кримінальному провадженні. 
Згідно з вироком суду, ОСОБА_4 05 жовтня 2021 року, близько 18:00, маючи не зняту та не погашену судимість за вчинення майнових злочинів, діючи умисно, з корисливих мотивів, переслідуючи мету незаконної наживи, спрямованої на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), сховався у дворі господарства ОСОБА_5 , що розташоване по АДРЕСА_2 , в період, коли остання була відсутня вдома. Дочекавшись повернення потерпілої, в час, коли ОСОБА_5 відмикала двері, заштовхав останню до будинку.
Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, застосовуючи до ОСОБА_5 насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, а саме тілесні ушкодження у вигляді синця правої виличної ділянки, що відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, які не спричинили розладу здоров`я, відкрито, повторно, заволодів її грошовими коштами в сумі 770 грн, 4 літрами меду, вартістю 142, 25 грн за 1 літр, загальною вартістю 569 грн та ліхтарем марки «YAJIA» моделі «УІ-1162», вартістю 44, 46 грн.
Викраденим майном ОСОБА_4 розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_5 матеріальної шкоди на загальну суму 1383, 46 грн.
Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 12 вересня 2023 року апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції щодо нього - без змін.
Вимоги, викладені в касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений просить оскаржені судові рішення скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а кримінальне провадження щодо нього закрити з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).
Зазначає, що суд першої інстанції, в порушення вимог ст. 94 КПК щодо повного, всебічного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, належним чином не дослідив докази на предмет їх належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів - на предмет їх достатності для доведеності винуватості в інкримінованому кримінальному правопорушенні.
Зокрема, засуджений стверджує, що суд, в порушення приписів ст. 94 КПК, взяв до уваги показання потерпілої, свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , проте не надав оцінки його показанням, а також результатам експертиз та іншим доказам, які, на його переконання, підтверджують факт непричетності до інкримінованих органом досудового розслідування діянь.
В контексті недотримання норм кримінального процесуального закону судом апеляційної інстанції, засуджений зазначає, що цей суд також не надав доказам належної оцінки, з огляду на приписи статей 94, 404 КПК.
Крім того, за доводами касаційної скарги, апеляційний суд залишив поза увагою твердження засудженого про застосування до нього недозволених методів на досудовому розслідуванні.
Мотиви Суду
Перевіривши касаційну скаргу та долучені до неї копії оскаржених судових рішень, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 433 КПК, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Статтею 370 КПК встановлено, що судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог, встановлених в ст. 94 цього Кодексу, де мають бути наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. 
За приписами ст. 94 КПК суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Як убачається з вироку, висновок місцевого суду про доведеність винуватості засудженого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.  3 ст. 186 КК, зроблено з дотриманням приписів ст. 23 КПК. Судом з`ясовано всі обставини, що належать до предмета доказування, які підтверджено дослідженими в судовому засіданні доказами, оціненими відповідно до правил ст. 94 цього Кодексу та з дотриманням інших вимог кримінального процесуального законодавства. Ці докази в сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку. Вирок суду відповідає вимогам статей 370, 374 КПК і є обґрунтованим.
Так, винуватість засудженого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення була встановлена на підставі належних, допустимих та достовірних доказів, безпосередньо досліджених судом, зокрема: показань потерпілої ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а також інших письмових доказів: протоколу огляду місця події від 05 жовтня 2021 року, протоколу затримання особи - ОСОБА_4 від 06 жовтня 2021 року, протоколу огляду місця події від 06 жовтня 2021 року, протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11 жовтня 2021 року, протоколу огляду від 16 листопада 2021 року, протоколу пред`явлення речей для впізнання від 18 листопада 2021 року, висновку товарознавчої експертизи від 22 листопада 2021 року, висновку експерта № 120/01 від 26 листопада 2021 року, висновку експерта від 29 листопада 2021 року, висновку судово-медичної експертизи від 17 грудня 2021 року № 78. Належність та допустимість зазначених доказів в касаційній скарзі під сумнів не ставиться.
На підставі наведених доказів, які були оцінені у їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК, де показання останнього розцінив як захисну лінію поведінки, спрямовану на уникнення відповідальності.
З долученої копії ухвали апеляційного суду вбачається, що під час перегляду вироку суду першої інстанції апеляційним судом дотримано вимог ст. 419 КПК, він, діючи в межах, передбачених ст. 404 КПК та в порядку, визначеному ст. 405 цього Кодексу, дав належну оцінку доводам, викладеним в апеляційній скарзі засудженого, які є аналогічними доводам його касаційної скарги. 
Зокрема, суд апеляційної інстанції перевірив доводи засудженого про неповноту судового розгляду через те, що не надано оцінки його показанням про перебування на рибалці, а також про значну відстань між населеними пунктами, що, за його твердженнями, унеможливлює вчинення злочину, спростував такі доводи, навівши відповідні мотиви у судовому рішенні. 
Так, суд надав оцінку доказам у кримінальному провадженні, у тому числі наданим прокурором під час апеляційного перегляду вироку, на предмет належності, як окремо кожному, так і в їх сукупності, співставив їх із показаннями засудженого, де дійшов висновку про недостовірність показань засудженого щодо перебування його на рибалці.
Доводи засудженого про те, що він не має жодного відношення ні до велосипеду, ні до речей виявлених на ньому, суд апеляційної інстанції також перевірив та спростував на підставі показань поліцейських, які бачили особу, що рухалась на велосипеді, доказів, якими зафіксовано подальше виявлення ОСОБА_4 , його поведінка під час затримання, а також речових доказів на місці огляду, що, за висновками апеляційного суду, співвідносяться як з показаннями самої потерпілої, так і свідків ОСОБА_6 та         ОСОБА_7 , які зазначили коли та при яких обставинах впізнали засудженого.
Судом також перевірено встановлені фактичні обставини кримінального провадження щодо місця затримання засудженого та викрадених у потерпілої речей, де констатовано, що при складанні протоколу огляду місця події, де було затримано ОСОБА_4 , не зафіксовано інших слідів сторонніх осіб, що виключає випадковий збіг щодо його місцезнаходження та речей потерпілої саме у місці виявлення ОСОБА_4 .
Підстав у потерпілої та допитаних свідків надавати недостовірні відомості саме щодо ОСОБА_4 , за відсутності попередніх контактів з ним, судом не встановлено, а стороною захисту не доведено.
Доводи засудженого про застосування до нього насильства під час затримання з боку працівників правоохоронних органів суд апеляційної інстанції також перевірив та на підставі дослідженого протоколу затримання ОСОБА_4 від 06 жовтня 2021 року встановив, що цей протокол був складений у присутності захисника - адвоката ОСОБА_12 , затриманий ОСОБА_4 вказав, що при затриманні його побили та підкинули гроші, при цьому до рук вложили пляшку та зафіксували відбитки пальців, проте жодних скарг, в тому числі щодо незаконних методів дізнання, зі сторони захисту не надходило.
Як вбачається зі змісту оскарженої ухвали апеляційного суду, цим судом вжито заходів щодо перевірки заяви засудженого про застосування до нього недозволених методів слідства. За результатами проведеної слідчим Державного бюро розслідувань (далі - ДБР) перевірки було встановлено відсутність складу злочину в діях працівників поліції, що стверджується постановою про закриття кримінального провадження від 26 вересня 2022 року. На підставі аналізу вказаної постанови, апеляційним судом враховано, що допитаний ОСОБА_4 , у межах кримінального провадження, № 42021272150000058 від 07 жовтня 2021 року, щодо завдання йому тілесних ушкоджень, вказав, що не має жодних претензій до працівників поліції, які проводили його затримання, у порядку ст. 208 КПК. Тобто, суд дійшов висновку про взаємовиключність цих показань у контексті доводів апеляційної скарги та протоколу затримання.
Факту спричинення підозрюваному ОСОБА_4 тілесних ушкоджень не встановлено і шляхом проведення службового розслідування у відношенні працівників поліції, що також було враховано при проведенні перевірки слідчим ДБР.
Колегія суддів касаційного суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій та доходить переконання, що вирок місцевого суду є належно умотивованим й  обґрунтованим, за змістом відповідає вимогам статей 370, 374 КПК, у ньому наведено мотиви, з яких він виходив, та положення закону, якими він керувався під час ухвалення вироку. 
Суд апеляційної інстанції перевірив усі доводи апеляційної скарги засудженого, які є аналогічними доводам його касаційної скарги, надав на них вичерпні відповіді. Недотримання ним приписів статей 370, 419 КПК колегією суддів Верховного Суду не встановлено. 
Доводи касаційної скарги, які пов`язані з незгодою із оцінкою, наданою судом доказам на предмет їх достовірності, про що, серед іншого, йдеться в касаційній скарзі, суд касаційної інстанції не перевіряє, оскільки такі питання відносяться до компетенції перевірки апеляційного суду.
Судами надана вірна правова оцінка обставинам кримінальних правопорушень, про недопустимість будь-яких доказів, покладених в основу обвинувачення, в касаційній скарзі не йдеться.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які би могли бути підставами для скасування чи зміни судових рішень щодо ОСОБА_4 , за змістом оскаржених судових рішень та доводів його касаційної скарги, судами першої та апеляційної інстанцій допущено не було. Обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи викладене, Суд доходить висновку, що на підставі приписів п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 необхідно відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд 
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Коропського районного суду Чернігівської області від 24 лютого 2022 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 12 вересня 2023 року щодо нього.
Ухвала оскарженню не підлягає. 
Судді:

ОСОБА_1                                        ОСОБА_2                                               ОСОБА_3