ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/21721/23	Головуючий у 1-й інстанції Братасюка В.М. 	
Провадження № 22-ц/817/246/24 	Доповідач - Хома М.В.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2024 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючої - Хома М.В. 
суддів -  Гірський Б. О., Храпак Н. М., 
секретар - Жук В.М. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 грудня 2023 року, постановлену суддею Братасюком В.М. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби в Тернопільській області, Держави України в особі Офісу Генерального прокурора України, Державної казначейської служби України, Національної поліції України про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ГУ ДКС в Тернопільській області, Держави Україна в особі Офісу Генерального прокурора України, ДКС України, Національної поліції України про відшкодування шкоди, заподіяної незаконним діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.
Ухвалами Тернопільського міськрайонного суду від 13 листопада 2023 року та від 1 грудня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, в тому числі для сплати судового збору.
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 20 грудня 2023 року в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору відмовлено. Позовну заяву ОСОБА_1 до ГУ ДКС в Тернопільській області, Держави України в особі Офісу Генерального прокурора України, ДКС України, Національної поліції України про відшкодування шкоди визнано неподаною і повернуто позивачеві.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 20 грудня 2023 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відповідно до вимог п.13 ч.2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" подана ним позовна заява не оплачується судовим збором, оскільки предметом позову є стягнення моральної шкоди, завданої позивачу незаконними діями органу досудового розслідування, а тому висновок суду про необхідність сплати судового збору вважає необгрунтованим. Суд першої інстанції при вирішенні питання про сплату судового збору на підставі п.13 ч.2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" фактично надав оцінку викладеним доводам у позовній заяві, по суті заявлених вимог, що суперечить вимогам ЦПК України.
Відзиву на апеляційну скаргу не подано.
Сторони у судове засідання не з”явилися, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи, що відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Розглянувши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.
Постановляючи ухвалу про визнання неподаною та повернення позивачу позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, відповідно до ухвали про залишення позовної заяви без руху у встановлений строк, вимоги ухвали не виконав, недоліки позовної заяви не усунув, судовий збір не сплатив. Суд вважав, що подана ОСОБА_1 позовна заява підлягає оплаті судовим збором, а посилання ОСОБА_1 на пункт 13 частини 2 статті 3 Закону України "Про судовий збір" оцінив критично. 
Такий висновок суд зробив внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до п.4 ч.1 ст. 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно з положеннями ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтею 175 ЦПК України встановлено, що позовна заява подається в письмовій формі. Даною статтею також встановлено ряд вимог, яким повинна відповідати позовна заява.
Відповідно до ст. 185 ЦПК України, суддя, отримавши позовну заяву, перевіряє дотримання позивачем вимог ст. ст. 175 і 177 ЦПК України щодо форми та змісту позовної заяви. Суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст. 175, 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст.ст. 175, 177 ЦПК України, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
Для звернення до суду з позовом ОСОБА_1 обрав спосіб захисту прав та інтересів, що передбачені законом — відшкодування шкоди, заподіяної незаконним рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду, а саме — незаконним на його думку проведенням обшуків і оглядів та обмеженням права власності.
Згідно п. 13 ч.2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду. 
Покладаючи на ОСОБА_1 обов”язок сплатити судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 13 420 грн., в ухвалі від 13 листопада 2023 року Тернопільський міськрайонний суд прийшов до висновку про те, що держава відшкодовує шкоду, спричинену в результаті незаконних рішень, дій чи бездіяльності органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду, вичерпний перелік яких визначений ч.1 ст. 1176 ЦК України та ст. 1 Закону України “Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду”. Оскільки позивачу спричинена шкода іншими незаконними на його думку діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду, які не входять у вищезазначений вичерпний перелік , тому відсутні підстави для застосування п. 13 ч.2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір".
Разом з цим, суд першої інстанції не врахував, що ч.1 ст. 1176 ЦК України та ст. 1 Закону України “Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду” визначають перелік лише тих незаконних рішень, дій чи бездіяльності органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду, шкода в результаті яких відшкодовується державою незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.
Разом з тим, ч.6 ст. 1176 ЦК України визначено можливість відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії чи бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього ( досудового) слідства, прокуратури або суду. Така шкода відшкодовується на загальних підставах.
Стаття 3 Закону України "Про судовий збір" не відсилає до ч.1 ст. 1176 ЦК України чи ст.1 Закону України “Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду”.
Тобто, відповідно до п. 13 ч.2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" заявник звільнений від сплати судового збору незалежно від того, які саме незаконні на думку позивача рішення, дії чи бездіяльність органів що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду призвели до спричинення шкоди позивачеві.        
Суд першої інстанції не врахував наведеного, помилково не врахував положення ч.6 ст. 1176 ЦК України, не застосував п. 13 ч.2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір", та безпідставно поклав на ОСОБА_1 обов`язок зі сплати судового збору, в результаті чого передчасно повернув його позовну заяву у зв”язку з невиконанням вимог ухвали щодо сплати судового збору.        
Враховуючи, що суд першої інстанції неправильно застосував ч.6 ст. 1176 ЦК України та п. 13 ч.2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір", що призвело до постановлення помилкової ухвали, з метою недопущення порушення права на доступ до правосуддя, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваної ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 251, 379, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, - 

       П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 грудня 2023 року - скасувати.
Справу направити для продовження розгляду до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 2 лютого 2024 року.

Головуюча                                                                        Хома М.В.

Судді                                                                                Гірський Б.О.

                                                                               Храпак Н.М.