КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
29 лютого 2024 року місто Київ
Справа № 755/1007/24
Апеляційне провадження № 22-ц/824/7720/2024
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
судді-доповідача                     Желепи О. В.,
суддів                                        Мазурик О. Ф., Немировської О. В.
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 22 січня 2024 року про повернення позову (постановлену у складі судді Арапіної Н. Є., інформація про дату складання пового тексту відсутня)
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4  про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги
 
ВСТАНОВИВ
 
У січня 2024 року ОСОБА_1 в інтересах ТОВ «Євро-Реконструкція» звернулась до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якому просила стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» заборгованість за отримані послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії та за послугу постачання гарячої води у розмірі 103 912 грн 72 к., інфляційну складову боргу у розмірі 27 734 грн 22 к. та 3% річних у розмірі 8 090 грн 94 к., а також судовий збір за подання позовної заяви до суду у розмірі 3 028 грн 00 к.
 
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 22 січня 2024 року позовна заява ТОВ «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги визнана такою, що не подана та повернута позивачу.
 
Не погоджуючись з такою ухвалою, ОСОБА_1 в інтересах ТОВ «Євро-Реконструкція» 01 лютого 2024 року через систему «Електронний суд» подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 22 січня 2024 року скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що висновки суду є помилковими та такими, що не відповідають вимогам закону.
Вказує, що посилання суду на те, що наданий представником витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не містить відомостей, що ОСОБА_5 є генеральним директором ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» та/або був на вказаній посаді під час видання довіреності № 40 від 04 серпня 2023 року - не ґрунтуються на вимогах закону. Законодавством України не встановлено термін чинності витягу з ЄДР, крім того законом не встановлено вимогу подання витягу сформованого на день подачі позову.
Зазначає, що суд самостійно міг перевірити чинність ОСОБА_5 на посаді керівника юридичної установи з відкритих джерел в мережі Інтернет.
Вказує, що посилання суду на те, що копія довіреності засвідчена не власноручно представником, а із застосуванням факсиміле, не підтверджено відповідним експертним висновком. Крім того, навіть у випадку подання копії, не завіреної ніяким чином, це не могло бути підставою для повернення позовної заяви, відмови у відкритті провадженні тощо. В такому випадку наслідком є ухвалапро витребування оригіналу письмового доказу чи ухвала про усуненнянедоліків позовної заяви.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року відкрито провадження у даній справі.
 
Згідно п. 6  ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.
 
Суд першої інстанції повертаючи позовну заяву вказував, що додані до позовної заяви статут і витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не містить відомостей, що Сидоренко О.А. є Генеральним директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» та/або був на вказаній посаді під час видання довіреності № 40 від 04 серпня 2023 року. Інших документів на підтвердження повноважень керівника юридичної особи станом на момент звернення до суду не надано. 
Суд зазначав, що цивільно-процесуальним законом не передбачено обов`язку суду при вирішенні питання про відкриття провадження у справі здійснювати дії, пов`язані із самостійним пошуком відомостей щодо повноважень представника позивача на підписання поданих до суду документів.
Крім того суд вказував, що додану до позову копію довіреності № 40 від 04 серпня 2023 року, посвідчено адвокатом Гречан М.В. не особистим підписом, а факсиміле, що унеможливлює встановлення вираження справжньої волі особи, чий підпис відтворено, на настання відповідних правових наслідків.
 
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, оскільки такий висновок суперечить вимогам закону.
 
Відповідно до частини 2 статті 175 ЦПК України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.
Відповідно до частини 7 статті 177 ЦПК України до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.
Сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника (частина 1 статті 58 ЦПК України).
Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника (частина 3 статті 58 ЦПК України).
Згідно з частиною 1 статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.
Згідно з частиною 1 статті 62 ЦПК України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами, зокрема, довіреністю фізичної або юридичної особи.
Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (кваліфікованим електронним підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами (частина 3 статті 62 ЦПК України).
 
До позовної заяви представником позивача на підтвердження наявних повноважень долучено: копію довіреності від 04 серпня 2023 року № 40,  копію статуту ТОВ «Євро-Реконструкція»,  а також Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Довіреністю від 04 серпня 2023 року № 40 ТОВ «Євро-Реконструкція» в особі Генерального директора Сидоренка О.А. уповноважено  ОСОБА_1 бути представником товариства в суді, в тому числі з правом підписувати та подавати позовні заяви. 
Строк дії довіреності по 04 серпня 2024 року включно.
Відповідно до п. 9.2.7 Статуту ТОВ «Євро-Реконструкція»Генеральний директор має право видавати від імені Товариства довіреності з урахуванням обмежень повноважень Генерального директора, передбачених Статутом.
З наданого витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 17 січня 2023 року вбачається, що керівником юридичної особи є Сидоренко О. А. 
За вищенаведених обставин та відсутності у суду інформації про зміну керівника, позовна заява була подана представником юридичної особи, повноваження якого були підтверджені.
Крім того, посилання суду на те, що довіреність засвідчено факсиміле, також не є підставою для повернення позовної заяви.
Відповідно до ч. 6 ст. 95 ЦПК України якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
Таким чином суд мав залишити позовну заяву без руху або витребувати оригінал довіреності, якщо її копія видавалась сумнівною.
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).
 
Як наголосив Верховний Суд в постанові від 05.08.2020 у справі №177/1163/16-ц, при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. 
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
У § 36 рішення у справі «Bellet v. France» від 04 грудня 1955 року, заява № 23805/94, ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».
Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
 
Апеляційний суд вважає, що повернення позовної заяви із підстав, наведених судом першої інстанції, є формальним та сумнівним з точки зору дотримання права позивача на доступ до правосуддя, проголошеного ст. 55 Конституції України та ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Враховуючи вищевикладене, ухвала Дніпровського районного суду міста Києва від 22 січня 2024 року не може вважатися законною і обґрунтованою.
 
Згідно вимог  ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
 
Враховуючи вище викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381-384, 389 ЦПК України, суд
 
ПОСТАНОВИВ
 
Апеляційну скаргу Гречан Марини Василівни в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція»   -  задовольнити.
 
Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 22 січня 2024 року про повернення позовної заяви -скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ст. 389 ЦПК України

Суддя-доповідач                                                                                      О. В. Желепа

Судді                                                                                                          О. Ф. Мазурик

                                                                                                                    О. В. Немировська