П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

29 лютого 2024 р.	м. Одеса	Справа № 502/2309/23	

Перша інстанція: суддя Маслеников О.А.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
доповідача – судді Турецької І. О.,
суддів – Градовського Ю. М., Шеметенко Л. П.
за участі секретаря – Алексєєвої Н. М.

представника відповідача – Рудика В. П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції на рішення Кілійського районного суду Одеської області від 07 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції (далі – УПП в Одеській області), в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення в сумі 340 грн. по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 05.11.2023 серії ЕАТ №8081776, передбачене ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП).
Також позивач просив закрити справу про адміністративне правопорушення, у зв`язку з відсутністю в його діях відповідного складу.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст.122 КУпАП, адже вимоги Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі – Правила дорожнього руху) не порушував.
Так, позивач стверджує про те, що інспектор патрульної поліції вимірював швидкість руху його автомобіля тримаючи лазерний вимірювач швидкості TruCam в руці, що, на його думку, дало похибку показників внаслідок вібрації приладу.
Позивач вважає, що вказаний прилад TruCam мав бути розміщений стаціонарним способом, як того вимагає стаття 40 Закону України «Про національну поліцію». Більш того, інспектор рухав прилад TruCam спрямовуючи його спочатку в одному напрямку, а потім в іншому.
Також позивач указує, що йому не було роз`яснено права, передбачені статтею 268 КУпАП, перед початком розгляду справи про адміністративне правопорушення, а також не надано можливість скористатися правовою допомогою.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 07 грудня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Суд скасував спірну постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення та закрив справу про адміністративне правопорушення.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції погодився з доводами позивача про те, що лазерний вимірювач швидкості TruCam повинен бути розміщений виключно в порядку статті 40 Закону України «Про національну поліцію», тобто стаціонарно вмонтованим способом. Натомість ручне розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості суперечить приписам статті 40 вказаного Закону.
До того ж, суд першої інстанції указав, що поліцейським під час розгляду справи про адміністративне правопорушення не роз`яснювалися права, передбачені статтею 268 КУпАП.
У зв`язку з цим, суд першої інстанції дійшов висновку, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, УПП в Одеській області подало апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
Обґрунтування вимог апеляційної скарги складається з того, що позивач порушив підпункт «б» пункту 12.9 Правил дорожнього руху, перевищивши встановлені обмеження швидкості руху у населеному пункті на 34 км/год.
Факт порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху підтверджується фото- та відео матеріалами відзнятими лазерним вимірювачем швидкості транспортних засобів TruCam LTІ 20/20 №ТС008402 та роздруківкою файлу з даного пристрою, на якому вказана відмітка у вигляді хрестика «+», позначає, який саме конкретний об`єкт вимірюється.
Щодо вимог статті 40 Закону України «Про національну поліцію», скаржник указав, що лазерний вимірювач швидкості TruCam LTІ 20/20 відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів. Тому, даний прилад фіксує правопорушення в автоматичному режимі, навіть у випадку тримання посадовою особою (інспектором) його в руках.
Також скаржник вважає, що твердження позивача, з якими погодився суд першої інстанції, про не роз`яснення правопорушнику прав, передбачених статтею 268 КУпАП, а також про не надання можливості реалізації права на захист, не відповідають дійсності, оскільки інспектором дотримано порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення, що підтверджується наданими відеозаписами.

Скаржник також звертає увагу на неправильний розподіл судових витрат судом першої інстанції, оскільки судовий збір за оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення становить 536,80 грн., однак суд стягнув з відповідача на користь ОСОБА_1 суму 1073,60 грн.

Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляцію.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник УПП в Одеській області доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.
Позивач в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.
Відповідно до ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи.

05.11.2023 інспектором 2 батальйону 2 роти УПП в Одеській області лейтенантом поліції Грушко Є. С. складено постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення в сумі 340 грн. по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в неавтоматичному режимі серії ЕАТ №8081776.
Зміст постанови свідчить про те, що 05.11.2023 по дорозі М-05 Київ – Одеса, 427 км, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Hyunday Elantra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в населеному пункті, в зоні дії державного знаку 3.29 (обмеження максимальної швидкості руху 50 км/год) зі швидкістю руху 84 км/год, що перевищує дозволену швидкість на 34 км/год, чим порушив підпункт «б» пункту 12.9 Правил дорожнього руху, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 122 КУпАП.
Швидкість вимірювалась лазерним вимірювачем швидкості TruCam LTІ 20/20 №ТС008402, у ручному режимі.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що наявні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.
Пунктом 12.4 Правил дорожнього руху передбачено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.
Відповідно до підпункту «б» пункту 12.9 Правил дорожнього руху водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7, на ділянці дороги, де встановлено, зокрема дорожній знак 3.29 (обмеження максимальної швидкості руху 50 км/год).
Частина 1 статті 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Зі змісту оскаржуваної постанови слідує, що позивач порушив швидкісний режим, визначений підпунктом «б» пункту 12.9 Правил дорожнього руху, на 34 км/год.
При цьому, в оскаржуваній постанові суб`єкт владних повноважень покликався на доказ, який підтверджує обставини щодо перевищення швидкості руху транспортним засобом під керуванням позивача. Доказом цього є здійснення вимірювання швидкості руху приладом TruCAM ТС008402.
Сторони у даній справі не заперечують про те, що фіксація швидкісного режиму приладом TruCAM ТС008402 здійснювалась інспектором з руки (рук).

Насамперед, слід надати оцінку доводу скаржника про те, що лазерний вимірювач швидкості TruCam LTІ 20/20 відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, а тому даний прилад фіксує правопорушення в автоматичному режимі, навіть у випадку тримання посадовою особою (інспектором) його в руках.
Відповідно до вимог частин 1, 2 статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (далі – Закон № 580-VIII), поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення, зокрема:
1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень;
2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз.
Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.
Інформація про змонтовані/розміщені технічні прилади, технічні засоби повинна бути розміщена на видному місці.

Аналіз даної статті, а саме її конструкції «поліція може», свідчить про право, а не обов`язок поліції закріплювати, монтувати/розміщувати, зокрема фото- і відеотехніку.

Слід зазначити, що, відповідно до інструкції з використання приладу Trucam LTІ 20/20, конструктивна особливість приладу та заявлені характеристики дозволяють його використання з рук, а визначення похибки при такому використанні не буде перевищувати 2 км/год.
Виробником передбачена система заходів, які нівелюють вібрації та короткочасне переривання лазеру, тому прилад не може здійснювати вимірювання швидкості з більшою похибкою, ніж передбачено виробником та визначено у свідоцтві про повірку.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що вимірювання швидкості руху автомобіля лазерним вимірювачем швидкості TruCam з руки інспектора, не може дати більшу похибку, ніж передбачено заявленими характеристиками даного приладу.

Далі слід зазначити, що висновок суду першої інстанції про нероз`яснення прав ОСОБА_2 не відповідає дійсним обставинам справи.
Колегією суддів було досліджено відео з нагрудної камери поліцейського та встановлено, що громадянину ОСОБА_1 було повідомлено суть скоєного правопорушення, про розгляд відносно нього справи про адміністративне правопорушення та роз`яснення йому прав, передбачених статтею 268 КУпАП.

Також є необґрунтованими доводи позивача про ненадання йому можливості скористатися правовою допомогою.
Так, відео з нагрудної камери поліцейського підтверджує, що позивач в телефонному режимі спілкувався з фахівцем у галузі права, адвокатом. Також позивачем під час розгляду справи було заявлено клопотання про перенесення розгляду справи на іншу дату, однак інспектором дане клопотання було відхилене та запропоновано дочекатися на приїзд адвоката на місце вчинення адміністративного правопорушення.
Отже, інспектором було забезпечено позивачу можливість реалізації прав, визначених статтею 268 КУпАП, при розгляді справи.
У постанові від 03.03.2021 по справі № 466/2310/20 Верховний Суд зазначив, що за приписами Кодексу України про адміністративні правопорушення розгляд справи і накладення штрафу інспекторами поліції фактично відбувається в спрощеному порядку, відтак, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за порушення правил у сфері дорожнього руху, має спростувати виявлене правопорушення на місці його вчинення та під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, в іншому випадку правомірність своїх дій доводити у судовому порядку з можливістю скористатись правовою допомогою.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 05.11.2023 серії ЕАТ №8081776 прийнята на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, а тому скасуванню не підлягає.
Відповідно до пунктів 3, 4 частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що виразилось у неправильному тлумаченні закону та дійшов висновків, які не відповідають обставинам справи.

У зв`язку з цим, наявні підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 05.11.2023 серії ЕАТ №8081776 – залишити без змін, а позовну заяву ОСОБА_1 – залишити без задоволення.

Оскільки позов належить залишити без задоволення, позивач, відповідно до вимог статті 139 КАС України, не має права на відшкодування судових витрат.

Стаття 272 КАС України встановлює особливості оскарження даної категорії справ та встановлює, що судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись статтями 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції – задовольнити.
Рішення Кілійського районного суду Одеської області від 07 грудня 2023 року – скасувати.
Ухвалити у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення – нове рішення, яким постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення в сумі 340 грн. по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 05.11.2023 серії ЕАТ №8081776, передбачене ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення – залишити без змін, а позовну заяву – без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Доповідач - суддя                                                             І. О. Турецька

суддя                                                             Ю. М. Градовський

суддя                                                             Л. П. Шеметенко