ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

18 січня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 206/2259/23	

 Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
 головуючого - судді  Семененка Я.В. (доповідач),
 суддів:  Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті
на рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 16 жовтня 2023 року (суддя Нестеренко Т.В.) у справі №206/2259/23 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту реалізації державної політики та нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті, третя особа: головний спеціаліст відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту реалізації державної політики та нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, -

                                                                 ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати незаконною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серія АА №00002744 від 15.12.2022 року.
В обгрунтування заявлених вимог посилався на те, що постановою старшого державного інспектора відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту реалізації державної політики та нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті від 15 грудня 2022 року на позивача накладено адміністративне стягнення за ч. 2 ст. 132-1 КпАП України у вигляді штрафу у сумі 51000 гривень за те, що 21 жовтня 2022 року відповідальна особа допустила рух транспортного засобу HOWO, модель ZZ1257-N3641, д.н.з. НОМЕР_1 із перевищенням нормативних параметрів визначених п. 22.5 Правил дорожнього руху України: перевищення загальної маси транспортного засобу на 34,1% (8,867 тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 26 тон, навантаження на здвоєні осі транспортного засобу на 29,3% (5,584 тон), при дозволеному максимальному навантаженні на здвоєні осі 19 тон та відстані між осями від 1,3 м до 1,8 м при спарених колесах. 
Неправомірність оскаржуваної постанови пов`язував з тим, що відповідачем не враховано тип транспортного засобу, який є спеціальним вантажним транспортом. Позивач також вказував на те, що у постанові не зазначено ширину, висоту, довжину, виміряні з урахуванням похибки габаритні параметри транспортного засобу, - наявність та зазначення яких надало б можливість дійсно встановити наявність чи відсутність перевищення навантаження. Постанова не відповідала вимогамІнструкції з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані 
в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства інфраструктури України від 27 вересня 2021 року №512 та з неї неможливо зробити висновок про перевищення нормативних параметрів вантажу. Також позивач вказував на те, що у постанові відсутня інформація про характеристики вагового комплексу, яким здійснено зважування та відсутні докази того, що такий ваговий комплекс пройшов відповідну повірку.
Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 16 жовтня 2023 року позов задоволено.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення, обставини якого викладені у спірній постанові, що свідчить про необґрунтованість притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Такі висновки суд обгрунтував тим, що в спірній постанові відсутня інформація, яка б свідчила про перевищення вагових параметрів, а сама постанова щодо її змісту, не відповідає Інструкції №512. Також суд зазначив те, що у спірному випадку здійснено заміри ваговим комплексом, який своєчасно не пройшов повірку у встановленому порядку
Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач фактично висловлює свою позицію щодо незгоди з висновком суду першої інстанції про не встановлення факту перевищення позивачем максимально допустимі показники навантаження. Відповідач вказує на те, що такий факт встановлено автоматизованою системою, а її результати відображені в оскаржуваній постанові. При цьому, як зазначає відповідач, зміст та форма оскаржуваної постанови відповідає вимогам КУпАП, в ній наявна інформація про транспортний засіб, час та місце здійснення вимірювання маси вантажу, результати такого вимірювання, технічний засіб, яким в автоматичному режимі зафіксовано правопорушення та результати автоматичної фіксації транспортного засобу в момент учинення адміністративного правопорушення. Постанова, у тому числі, містить посилання на веб-сайт в мережі Інтернет, де особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін з огляду на його законність та обгрунтованість.
Перевіривши, в межах доводів апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що постановою старшого державного інспектора відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту реалізації державної політики та нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті від 15 грудня 2022 року на позивача накладено адміністративне стягнення за ч. 2 ст. 132-1 КпАП України у вигляді штрафу у сумі 51000 гривень за те, що 21 жовтня 2022 року відповідальна особа допустила рух транспортного засобу HOWO, модель ZZ1257-N3641, д.н.з. НОМЕР_1 із перевищенням нормативних параметрів визначених п. 22.5 Правил дорожнього руху України: перевищення загальної маси транспортного засобу на 34,1% (8,867 тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 26 тон, навантаження на здвоєні осі транспортного засобу на 29,3% (5,584 тон), при дозволеному максимальному навантаженні на здвоєні осі 19 тон та відстані між осями від 1,3 м до 1,8 м при спарених колесах. 
Правомірність та обґрунтованість вказаної постанови є предметом спору, який передано на вирішення суду.
За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
Так, частиною 2 статті 132-1 КУпАП передбачена відповідальність за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами - штраф в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5 % до 10 % включно. Підставою для звільнення від відповідальності, передбаченої частинами першою і другою цієї статті, є наявність дозволу на проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.
Згідно пункту 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 за №1306 (в редакції на час виникнення спірних відносин) рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують: б) фактичної маси: Вантажні автомобілі: трьохвісний автомобіль - 26 тон; в) навантаження на вісь: на здвоєні осі, якщо відстань між осями: від 1,3 до 1,8 метра при спарених колесах, за умови, що навантаження на кожну вісь не перевищує 9,5 тонни – 19тон.
У спірному випадку транспортний засіб позивача відповідав визначеним параметрам: є трьохвісним автомобілем, відстань між осями від 1,3 до 1,8 метра при спарених колесах.
Відповідно до пункту 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 за №1306, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоча б один з їх габаритних та/або вагових параметрів перевищує нормативи, визначені цим пунктом, здійснюється відповідно до Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 р. № 30 “Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами” (Офіційний вісник України, 2001 р., № 3, ст. 75).
Вимоги цього пункту не поширюються на транспортні засоби спеціального призначення, які виконують функції зимового утримання автомобільних доріг, та Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту під час слідування (повернення) до (з) місця виконання заходів із захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, гасіння пожеж.
Отже, єдиним виключенням, на яке не поширюється вимоги стосовно габаритно-вагових параметрів, передбачених п.22.5 ПДР, є транспортні засоби спеціального призначення, які виконують функції зимового утримання автомобільних доріг, та Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту під час слідування (повернення) до (з) місця виконання заходів із захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, гасіння пожеж.
Рух інших транспортних засобів, габаритно-вагові параметри яких перевищують значення, передбачені п.22.5 ПДР, може мати місце виключно з дотриманням вимог Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001р. № 30, які передбачають отримання відповідного дозволу.
Отже, оскільки транспортний засіб позивача, який є спеціальним внтажним бетонозмішувачем, не підпадає під виключення, передбачене п.22.5 ПДР, то рух цього транспортного засобу по автомобільним дорогам можливий лише за умови отримання відповідного дозволу в порядку, передбаченому Правилами проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001р. № 30.
При цьому, слід звернути увагу і на те, що позивач не заперечував самого факту здійснення перевезення вантажу, вага якого перевищувала 26 тон. Так, в позовній заяві позивач зазначав, що 21.10.2022 здійснювалося перевезення бетонного розчину загальною кількістю 8 кубічних метрів, що дорівнює 19.6 тон, а враховуючи вагу автомобіля на напівпричепа, загальна вага становила – 38,5т. Але, за позицією позивача, така вага не перевищувала дозволену вагу для такого транспортного засобу, передбачена п.22.5 ПДР України.
З приводу таких аргументів позивача слід звернути увагу на те, що ним застосовані положення п.22.5 ПДР в редакції до змін, внесених постановою КМУ №105 від 09.02.2022, і в попередній реакції п.2.5 ПДР дійсно передбачав те, що максимально допустима вага транспортного засобу становить 40 т, але після внесених постановою КМУ №105 змін фактична максимальна маса транспортного засобу для трьохвісного транспортного засобу становить 26 тон.
Отже, оскільки встановлені обставини справи свідчать про те, що вагові параметри перевищували значення, встановлені п.22.5 ПДР (в редакції на час вчинення правопорушення), то суд апеляційної інстанції погоджується з позицією відповідача щодо правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Щодо аргументів позивача, з якими погодився суду першої інстанції, про невідповідність оскаржуваної постанови вимогам КУпАП, слід зазначити таке.
Згідно статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП) постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), крім даних, визначених частинами другою і третьою цієї статті, повинна містити відомості про адресу веб-сайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності.
Спірна постанова містить в собі інформацію про технічний засіб, яким в автоматичному режимі зафіксовано правопорушення, містить посилання на веб-сайт в мережі Інтернет, де особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації.
Також спірна постанова містить в собі інформацію про транспортний засіб, відповідальну особу, дату та місце зважування, вагові параметри транспортного засобу (маса без урахування похибки та маса з урахуванням похибки), висновок про перевищення вагових параметрів, інформацію про посадову особу Укртрансбезпеки, якою складена постанова.
Тобто, зміст спірної постанови узгоджується з вимогами КУпАП.
При цьому, посилання суду першої інстанції на невідповідність змісту спірної постанови вимогам Інструкції з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України № 512 від 27 вересня 2021 року, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки Інструкцією затверджено форму постанови, а не вимоги до змісту постанови. Вимоги до постанови про притягнення до адміністративної відповідальності визначено саме положеннями КУпАП.
Щодо аргументів позивача, з якими також погодився суд першої інстанції, про відсутність доказів проходження ваговим комплексом повірки у встановленому порядку та встановлений термін, слід зазначити те, що надані відповідачем докази свідчать про справність та придатність до експлуатації технічного комплексу WIM 20, WAGA-WIM35, №7. Такими доказами є сертифікат відповідності №UA.TR.113-0619/05F-21 від 29.09.2021 та сертифікат перевірки типу №UA.TR.113-0695-21 від 21.09.2021. 
При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що постановою КМУ «Деякі питання повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки в умовах воєнного стану» від 05.04.2022 №412 визначено, що позитивні результати періодичної, позачергової повірки та повірки після ремонту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, засвідчені відбитком повірочного тавра на таких засобах чи записом з відбитком повірочного тавра у відповідному розділі експлуатаційних документів та/або оформлені свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, строк дії яких закінчився у період воєнного і надзвичайного стану та протягом місяця після його припинення чи скасування, чинні на період воєнного і надзвичайного стану та протягом трьох місяців після його припинення чи скасування на всій території України або в окремих її місцевостях.
Таким чином, надані суду докази не дають підстав стверджувати про неправильність визначення ваговим комплексом маси транспортного засобу.
Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про відмову у задоволенні позову.
На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.315, ст.ст.317, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті – задовольнити.
Рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 16 жовтня 2023 року  у справі №206/2259/23 – скасувати та прийняти нову постанову.
В задоволенні позову ОСОБА_1 – відмовити.
Постанова  суду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ч.3 ст.272 Кодексу адміністративного судочинства України касаційному оскарженню не підлягає.     

Повний текст постанови складено 18.01.2024
   
Головуючий - суддя                                                                      Я.В. Семененко 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк