справа № 758/14394/15-ц
головуючий у суді І інстанції Ковбасюк О.О.
провадження № 22-ц/824/5055/2024
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
01 лютого 2024 року                                                                    м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Мостової Г.І., 
суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Подільського районного суд міста Києва від 10 серпня 2023 року 
у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення суми відшкодування, -
в с т а н о в и в :
У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до Подільського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 , у якому, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог (а.с. 163 т. 1), просила суд: зобов`язати ОСОБА_1 сплатити відшкодування заподіяної шкоди в ДТП на користь ОСОБА_3 у розмірі 37 411 грн.
Позов обґрунтовано тим, що 08 липня 2015 року у м. Києві на перехресті проспекту Свободи та вулиці Наталії Ужвій сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю належного позивачу автомобіля марки «ЗАЗ VIDA», д.н.з. НОМЕР_1 , яким на момент ДТП керував водій ОСОБА_4 , та автомобіля марки «Volkswagen T4», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням відповідача ОСОБА_1 , що призвело до механічних пошкоджень належного позивачу автомобіля. 
Постановою Подільського районного суду міста Києва від 15 вересня 2015 року у справі №758/9279/15-п відповідача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення. 
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 була застрахована в ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 11 вересня 2014 року № АІ/3675424, згідно з яким ліміт відповідальності заподіювача шкоди визначено у розмірі 50 000 грн.
Відповідно до звіту № 2015-05-10 вартість матеріального збитку, завданого автомобілю марки «ЗАЗ VIDA», д.н.з. НОМЕР_1 , із урахуванням зносу, становить 90 068 грн 92 коп. 
Згідно з актом виконаних робіт від 01 жовтня 2016 року вартість робіт щодо ремонту автомобіля марки «ЗАЗ VIDA», д.н.з. НОМЕР_1 , становить 87 411 грн.
Сума відшкодування, що належить до сплати винуватцем ДТП, яким є відповідач, становить різницю між вартістю завданого збитку відповідно до акта виконаних робіт та лімітом відповідальності страховика згідно з полісу, що становить 37 411 грн (87 411 грн - 50 000 грн). 
З огляду на наведене, позивач, посилаючись на положення статей 1166, 1187 ЦК України, просив стягнути вказану суму відшкодування з відповідача на його користь, а також стягнути понесені ним витрати щодо сплати судового збору.
 
Рішенням Подільського районного суд міста Києва від 10 серпня 2023 року позов ОСОБА_3 задоволено.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 майнову шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 37 411 грн. 
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 374 грн 11 коп.
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що вартість майнового збитку, завданого позивачу ОСОБА_3 пошкодженням її автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача ОСОБА_1 , перевищує розмір страхового відшкодування, який підлягав до сплати страховиком, тому вимоги позивача про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування у розмірі 37 411 грн, що становить різницю між вартістю відновлювального ремонту автомобіля (87 411 грн) та сумою страхового відшкодування, що підлягає виплаті страховиком в межах страхового ліміту (50 000 грн), за вирахуванням величини втрати товарної вартості КТЗ (9 761 грн 70 коп.), є обґрунтованими та доведені належними, допустимими та достатніми доказами.
 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій просить: скасувати рішення Подільського районного суд міста Києва від 10 серпня 2023 року та направити справу для подальшого повного та всебічного розгляду справи до Подільського районного суд міста Києва.
 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також з порушенням норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Вказує, що судом першої інстанції не досліджено повно та всебічно документи, які наявні у матеріалах справи, про що на думку представника відповідача свідчить протокол судового засідання від 02 грудня 2022 року, під час якого ним було заявлено клопотання про зобов`язання позивача, у разі задоволення позову, повернути відповідачу усі деталі, які були пошкоджені. У цьому судовому засіданні представником відповідача було зазначено про свою недовіру звіту, який наявний у матеріалах справи, оцінювач не мав розраховувати втрату товарної вартості, а також зазначив про те, що три деталі занижено в ціні, а в звіті зазначені не усі деталі.
Зазначає, що розрахунок - акт виконаних робіт не відповідає дійсності, а в матеріалах справи наявна копія негативної рецензії на копію звіту, у якій вказано, що такий звіт не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна.
Судом першої інстанції ухвалою від 13 червня 2023 року за клопотанням представника відповідача витребувано у ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» копії матеріалів страхової справи. Указана ухвала, а також ухвала суду про рецензування звіту так і не були виконані, однак суд першої інстанції все одно ухвалив оскаржуване рішення.
До матеріалів справи так і не було додано страховий акт, поліс, оригінал звіту від 10 травня 2015 року, мирової угоди, укладеної між страховиком та позивачем, кольорових фотографій пошкодженого транспортного засобу, без яких, за доводами представника відповідача, неможливо вирішити спір та провести повне та всебічне дослідження обставин справи.
Звіт від 10 травня 2015 року, на підставі якого ухвалено рішення суду, отриманий з порушенням законодавства України, що суперечить вимогам статей 78, 263 ЦПК України.
В оскаржуваному рішенні не зазначено мотивів відхилення аргументів відповідача: не досліджено копії рецензії на а.с. 179-181, 182-183 на копію звіту від 10 травня 2015 року та клопотання позивача - а.с. 71-72
 
Позивач ОСОБА_3 у визначений ухвалою суду строк не скористалася процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направила.
Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України.
 
За змістом частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
Вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про таке.
Судом установлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 є власником автомобіля марки «ЗАЗ VIDA», д.н.з. НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 (а.с. 5 т. 1).
Постановою Подільського районного суду міста Києва від 15 вересня 2015 року у справі №758/9279/15-п відповідача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн.
З указаної постанови вбачається, що 08 липня 2015 року о 19 год. 10 хв. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Volkswagen T4»,                       д.н.з. НОМЕР_2 , на перехресті проспекту Свободи з вулицею Наталії Ужвій у м. Києві, виконуючи поворот ліворуч, не зайняв відповідне крайнє положення відносно проїзної часини, порушив вимоги знаку «Напрямок руху по смугах», здійснив поворот ліворуч, не надавши перевагу в русі автомобілю «ЗАЗ VIDA», д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався назустріч, в результаті чого відбулося зіткнення, що спричинило пошкодження транспортних засобів, чим ОСОБА_1 порушив пункти 2.3.б), 10.4, 16.6 ПДР України (а.с. 58 т. 1).
Згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідальність власника автомобіля «Volkswagen T4», д.н.з. НОМЕР_2 , на момент ДТП була застрахована ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія», що ним визнається зокрема у його клопотанні (а.с. 82 т. 1)
Відповідно до Звіту про визначення вартості матеріального збитку № 2015-05-10, складеного оцінювачем ОСОБА_5 , вартість матеріального збитку, завданого внаслідок ДТП автомобілю «ЗАЗ VIDA», д.н.з. НОМЕР_1 , із урахуванням зносу, становить 90 068 грн 92 коп. (а.с. 9-23 т. 1).
Встановлено також, що після ДТП позивачем здійснено відновлювальний ремонт автомобіля марки «ЗАЗ VIDA», д.н.з. НОМЕР_1 , та відповідно до акта виконаних робіт №030-358 від 01 жовтня 2016 року, складеного ФОП ОСОБА_6 , вартість робіт щодо ремонту вказаного автомобіля становить 87 411 грн (а.с. 166-168 т. 1).
 
Частиною першою статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з частинами 1, 2 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини 1 статті 1188 ЦК України).
Відповідно до частини 3 статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) Велика Палата Верховного Суду вказала, що покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе лише за умови, що згідно із цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Указані висновки викладені у постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, провадження № 14-316цс18.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.
Відповідно до частин 1, 2 статті 9 Закону № 1961-ІV страховою сумою є грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 000 грн на одного потерпілого.
Абзацом 1 статті 28 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.
У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (стаття 29 Закону № 1961-ІV).
Звернувшись до суду з позовом у грудні 2015 року ОСОБА_3 просила стягнути з відповідача на її користь різницю між вартістю завданого їй збитку та лімітом відповідальності страховика.
На обґрунтування та підтвердження своїх позовних вимоги позивач посилалася на звіт про визначення вартості матеріального збитку № 2015-05-10, складеного оцінювачем ОСОБА_5 .
Під час розгляду справи судом першої інстанції позивачем було змінено позовні вимоги та у грудні 2016 року представником позивача подано заяву про збільшення позовних вимог, у якій викладено кінцеву редакцію позовних вимог, у якій представник позивача просив суд стягнути з відповідача на користь позивача різницю між вартістю завданого збитку відповідно до акта виконаних робіт та лімітом відповідальності страховика згідно з полісом, що становить 37 411 грн (87 411 грн - 50 000 грн).
Указаною заявою представником позивача змінено розмір позовних вимог, а також підставу позову, якими стали фактично понесені позивачем витрати на ремонт транспортного засобу марки «ЗАЗ VIDA», д.н.з.  НОМЕР_1 , вартість яких становить 87 411 грн.
На підтвердження цих обставин до заяви про збільшення позовних вимог додано акт виконаних робіт від 01 жовтня 2016 року № 030-358, складений ФОП ОСОБА_6 ; копію свідоцтва про державну реєстрацію ФОП ОСОБА_6 та витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, відповідно до якого видом його економічної діяльності є 45.20 «Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів»; розрахункову квитанцію серії ІІКД № 376056 про сплату ОСОБА_3 на користь ФОП ОСОБА_6 87 411 грн за ремонт автомобіля марки «ЗАЗ VIDA», д.н.з.  НОМЕР_1 (а.с. 166-172 т. 1).
Ліміт відповідальності страховика у розмірі 50 000 грн сторонами не заперечувався.
На спростування розміру завданих позивачу збитків відповідачем надана рецензія на копію звіту № 2015-05-10 про визначення вартості матеріального збитку (179-181 т. 1).
Недоліками, що вплинули на якість оцінки у рецензії зазначено те, що:
у звіті не вказана дата пошкодження (ДТП) КТЗ, неправильно встановлено дата його випуску (реальний рік виготовлення 2013 рік, а в Звіті помилково зазначено 2014 рік), тому неправильно встановлено точний термін його експлуатації, а через це і дійсну ринкову вартість КТЗ, що є порушенням пункту 32 Національного стандарту № 1 України «Загальні засади оцінки майна і майнових прав».
у звіті при розрахунку застосована комп`ютерна програма AUDATEX, при складанні ремонтної калькуляції здійснено ручне коригування вартості деталей, про що свідчать зірочки, які проставлені напроти деяких позицій зазначеного документу. У віті на сторінці 4 в главі II є такий запис: «вартість запасних частин прийнято відповідно даних програмного комплексу «Audatex» та мережі «Інтернет». Але згідно п.7.53.5Методики «Довідкові дані, які використовуються під час оцінки й отримані з ресурсів мережі Інтернет, повинні бути роздруковані із зазначенням дати отримання інформації абсолютної URL-adpecu і включені у звіт (акт) про оцінку або у висновок експерта (експертного Дослідження);
у звіті відсутнє обґрунтування засобів і обсягу відновлювальних робіт з їх усунення чи інших способів урахування дефектів, що є порушенням підпункту Н) пункту 4.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів;
у Додатках - фотографії пошкодженого автомобіля дуже маленьких розмірів, а це не завжди дає можливість підтвердити чи правильно визначений обсяг і характер пошкоджених складових;
за наявністю таких зауважень неможливо було одержати об`єктивну та якісну оцінку КТЗ.
За наслідками рецензування, оцінювач (рецензат) ОСОБА_7 зазначив, що копія звіту № 2015-05-10 про визначення вартості матеріального збитку, складеного станом на 05 жовтня 2015 року суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «ЕКСПЕРТПЛЮС» не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісною та непрофесійною і не може бути використана.
Рецензування звіту про оцінку майна відповідно до пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» є однією із форм оцінки майна, яке полягає у їх критичному розгляді та наданні висновків щодо їх повноти, правильності виконання та відповідності застосованих процедур оцінки майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, у порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами з оцінки майна.
Доводи, на які посилається відповідач як у суді першої так і суді апеляційної інстанції про те, що три деталі занижено в ціні, а в звіті вказані не усі деталі, у рецензії не зазначені.
У рецензії вказано, що у звіті використані зокрема фотографії пошкодженого автомобіля дуже маленьких розмірів (поганої якості), а це не завжди дає можливість підтвердити чи правильно встановити обсяг і характер пошкоджених складових.
Однак, зі змісту звіту про оцінку (розділ ІІ «Вихідні дані») вбачається, що суб`єктом оціночної діяльності досліджувався пошкоджений транспортний засіб марки «ЗАЗ VIDA», д.н.з.  НОМЕР_1 , огляд якого проводився особисто оцінювачем 05 жовтня 2015 року у світлий час доби при природному освітленні, що також підтверджується актом огляду колісного транспортного засобу (а.с. 11, 25 т. 1).
Тобто суб`єкт оціночної діяльності не здійснював оцінку лише на підставі цих фотографій, а зробив додані до звіту фотографії пошкодженого автомобіля під час проведення огляду такого.
При цьому апеляційний суд враховує, що підставою для задоволення судом першої інстанції збільшених позовних вимог  ОСОБА_3 є саме акт виконаних робіт № 030-358 від 01 жовтня 2016 року.
Відносно акта виконаних робіт № 030-358 представник відповідача в апеляційній скарзі зазначив, що такий не відповідає дійсності, однак будь-яких доказів на підтвердження цього представником відповідача не надано.
Відповідно до частин 1, 3, 4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Однак відповідачем встановленому законом порядку не надано доказів щодо його матеріального стану.
Обставини, на які посилається відповідач, за відсутності доказів, які б спростовували докази, надані позивачем, зокрема акт виконаних робіт № 030-358, не свідчить про те, що розмір шкоди, заявлений до стягнення позивачем, є недоведеним.
У зв`язку з цим доводи апеляційної скарги про не відповідність звіту про оцінку майна № 2015-05-10 вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, а також надана представником відповідача рецензія не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.
Аргументи апелянта про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення без отримання рецензії звіту про оцінку майна № 2015-05-10, складеної Фондом державного майна України, з урахуванням вищевикладеного також правильності оскаржуваного рішення суду не спростовують.
Також представник відповідача - ОСОБА_2 посилається в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції за його клопотанням витребувано у ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» копії матеріалів страхової справи. Ухвала суду про витребування указаних доказів виконана не була, однак суд першої інстанції все одно ухвалив оскаржуване рішення.
 
Вищевказані доводи спростовуються матеріалами справи.
З матеріалів справи вбачається, що у судовому засіданні 13 червня 2023 року представник відповідача - ОСОБА_2 заявив клопотання про витребування матеріалів страхової справи (а.с. 127 т. 1).
Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 13 червня 2023 року витребувано у ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» належним чином засвідчені копії матеріалів страхової справи щодо визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки «ЗАЗ VIDA», д.н.з.  НОМЕР_1 , внаслідок ДТП, що сталася 08 липня 2015 року.
На виконання указаної ухвали суду ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» своїм листом від 26 червня 2023 року № 91 надало суду першої інстанції інформацію про те, що запитувані документи були вилучені та знищені шляхом спалення, на підтвердження чого до листа надано копію акта від 06 вересня 2021 року про вилучення для знищення документів (а.с. 135-142 т. 1).
У зв`язку з викладеним, за встановлених обставин, ухвалення судом першої інстанції рішення без отримання витребуваних доказів, отримання яких було неможливим у зв`язку із знищенням документів за закінченням строку їх зберігання - не є порушенням норм процесуального права. 
Крім цього, апеляційний суд враховує, що відповідачу було достеменно відомо про розгляд цієї справи судом вже з початку 2016 року, що підтверджується журналом судового засідання, у якому він був присутнім (а.с. 64 т. 1). 
Відповідно до частини 1 статті 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. 
 
Тобто умовою для витребування доказів судом є неможливість самостійно надати такий доказ учасником справи.
 
ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія», питання про витребування доказів у якої порушувалося відповідачем, є страховою компанією з якою у відповідача укладений договір обов`язкового страхування.
Доказів того, що відповідач за увесь час розгляду цієї справи самостійно звертався до ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» для отримання матеріалів страхової справи, учасником якої він є, а йому було відмовлено у цьому, матеріали справи не містять.
В апеляційній скарзі представником відповідача - ОСОБА_2 зазначено, що судом першої інстанції не вирішено його клопотання про зобов`язання позивача, у разі задоволення позову, повернути відповідачу усі деталі, які були пошкоджені. 
На обґрунтування цих доводів в апеляційній скарзі зазначені посилання на абзац 3 пункту 9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27 березня 1992 року № 6 та абзац 2 пункту 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4.
Відтворивши аудіозапис судового засідання від 02 грудня 2022 року, апеляційним судом встановлено, що указане клопотання розглянуте судом першої інстанції та суд дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення у зв`язку з тим, що питання про передачу майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду, може вирішуватися лише у разі визнанням транспортного засобу фізично знищеним.
Положеннями Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зокрема у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин (2015 рік) у цій справі не передбачено право особи, відповідальної за шкоду, на пошкоджені деталі автомобіля після відшкодування нею збитків.
 
Слід зазначити, що положеннями статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до викладення її у новій редакції Законом України від 05 липня 2012 року № 5090-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (набрання чинності 05 лютого 2013 року) було передбачено, що якщо власник транспортного засобу не згоден з визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати по евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам по евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Право на залишки транспортного засобу отримує страховик чи МТСБУ (пункти 30.2, 30.3 статті). 
Тобто цією статтею передбачалося право на залишки лише у випадку визнання транспортного засобу фізично знищеним.
Однак, після викладення статті 30 Закону у новій редакції пункт 30. 3 цієї статті, яким було передбачено, зокрема, право на залишки транспортного засобу за страховиком чи МТСБУ виключено. 
Враховуючи викладене, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про не вирішення судом першої інстанції клопотання відповідача, бо такі спростовуються відтвореним аудіозаписом судового засідання від 02 грудня 2022 року.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд відхиляє довід представника відповідача про наявність у відповідача права на отримання пошкоджених деталей транспортного засобу позивача після відшкодування ним збитків.
Встановивши, що розмір шкоди, завданої ОСОБА_3 пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини  ОСОБА_1 , перевищує виплачений страховою компанією розмір страхового відшкодування, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що з відповідача як винної особи на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди та отриманим страховим відшкодуванням.
 
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, правильності висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному судовому рішенні, вони не спростовують, а тому відхиляються апеляційним судом у зв`язку з їх необґрунтованістю.
 
Підстави для скасування рішення суду першої інстанції у суду апеляційної інстанції відсутні.
 
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Оскільки судове рішення залишено без змін, а апеляційна скарга без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги не відшкодовується та покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.
 
Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Подільського районного суд міста Києва від 10 серпня 2023 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

 
Головуючий                                                                        Г.І. Мостова
 
Судді                                                                           Р.В. Березовенко
 
                                                                                              О.Ф. Лапчевська