ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2024 року 
м. Київ

справа № 160/15208/21
адміністративне провадження № К/990/20041/22  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Шишова О.О.,
суддів: Дашутіна І.В., Яковенка М.М.,
за участю:
секретаря судового засідання Івченка М.В.
представника позивача Кобеляцького Д. М. 
представника відповідача Зайцевої А.О.
розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в касаційній інстанції справу 
за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2021 року (прийняту в складі: головуючого судді Букіної Л.Є.) та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2022 року (постановлену в складі колегії суддів: головуючого судді Баранник Н.П., суддів: Малиш Н.І., Щербака А.А.),

УСТАНОВИВ
І. Суть спору
1.  ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом  до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі - відповідач, податковий орган) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень: від 31.10.2018 року № 0000284-5850-0407, від 31.10.2018 року № 0000285-5850-0407, від 31.10.2018 року № 0000286-5850-0407, від 31.10.2018 року № 0000288-5850-0407, від 31.10.2018 року № 0000289-5850-0407, від 31.10.2018 року № 0000291-5850-0407 від 31.10.2018 року № 0000292-5850-0407 від 31.10.2018 року № 0000293-5850-0407 від 31.10.2018 року № 0000294-5850-0407 від 31.10.2018 року № 0000305-5850-0407 від 31.10.2018 року № 0000306-5850-0407 від 31.10.2018 року № 0000307-5850-0407, від 05.02.2019 року № 0001081-5850-0407, від 05.02.2019 року № 0001078-5850-0407, від 05.02.2019 року № 0001083-5850-0407, від 05.02.2019 року № 0001076-5850-0407, від 05.02.2019 року № 0001079-5850-0407, від 05.02.2019 року № 0001080-5850-0407, від 05.02.2019 року № 0001082-5850-0407, від 05.02.2019 року № 0001084-5850-0407, від 05.02.2019 року № 0001085-5850-0407, від 05.02.2019 року № 0001086-5850-0407, від 05.02.2019 року № 0001087-5850-0407, від 05.02.2019 року № 0001088-5850-0407, від 28.02.2019 року № 00009642-5840-0407, від 28.02.2019 року № 00009643-5840-0407, від 28.02.2019 року № 00001034-5840-0407, від 28.02.2019 року № 00001039-5840-0407, від 28.02.2019 року № 00001036-5840-0407, від 28.02.2019 року № 00001035-5840-0407, від 28.02.2019 року № 00001037-5840-0407, від 28.02.2019 року № 00001041-5840-0407, від 28.02.2019 року № 00001040-5840-0407, від 28.02.2019 року № 00001032-5840-0407, від 28.02.2019 року № 00001044-5840-0407, від 28.02.2019 року № 00001042-5840-0407.
2. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що контролюючим органом невірно визначено базу оподаткування податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки без прийняття до уваги того, що об`єкти нерухомості знаходяться у спільній сумісній власності позивача та членів його родини. Додаткового зауважує про пропуск відповідачем строку надсилання цих рішень, які окрім цього, взагалі направлялися за колишньою податковою адресою позивача. Також посилався на безпідставність віднесення нерухомого майна до територіальної межі іншого міста й не надання детального розрахунку податкових зобов`язань за оскарженими рішеннями. 
ІІ. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
3. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2021 року, залишеною без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2022 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову. 
4. Відмовляючи у задоволенні  позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що податкове повідомлення-рішення вважається таким, що надіслано фізичній особі, якщо його надіслано на адресу за місцем проживання (податковою адресою) або останнього відомого його місцезнаходження, при цьому податковою адресою платника податків фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. 
III. Провадження в суді касаційної інстанції 
5. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції та постановою суду апеляційної інстанції позивач подав касаційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2022 року у справі №160/15208/21 та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
6. Підставою для відкриття касаційного провадження у справі №160/15208/21 стало оскарження судових рішень, перелік яких визначений у частині першій статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, з посиланням у касаційній скарзі на пункт 1, 3, 4 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
7. Так, позивач зазначає, що  Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутні судові рішення Верховного Суду у подібних правовідносинах, де аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог, фактичні обставини справи та однакове матеріально-правове регулювання, а саме неправильне застосування норм матеріального права, що полягає у неправильному тлумаченні ст.74 Податкового кодексу України, в частині відсутності інших правових механізмів для отримання персональних даних про платника податків у контролюючого органу, що є підставою для касаційного оскарження у відповідності до пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
7.1. Позивач зазначає, що  посадові особи з метою належного виконання завдань та обов`язків в частині адміністрування податків, зборів, платежів могли зібрати інформацію щодо правильної адреси позивача для належного надіслання ППР.
7.2. Так, скаржник звертає увагу на те, що позивач змінював адресу та про що повідомив належним чином контролюючий орган, що підтверджено рішенням у справі №160/5800/19, проте контролюючий орган умисно направляв ППР на іншу (невірну) адресу, з метою уникнення узгодження грошового зобов`язання з позивачем.
7.3. Також указує, що відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, який визначає форму та порядок надіслання (вручення) контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 року №1204 щодо виконання вимог «належного урядування» та обґрунтованості прийнятого рішення повинен скласти розрахунок податкового зобов`язання, де й зазначить інформацію на підставі якої здійснено розрахунок (адреса, площа, ставка, тощо), що також відповідатиме принципу «зрозумілості рішення».
7.4. Позивач наголошує, що судами першої та апеляційної інстанцій при прийнятті рішення по справі №160/15208/21 при застосуванні норми права не було враховано висновку суду у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду по аналогічним спорам, а саме постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19.02.2019 року по справі №819/1622/16, що аналіз документів про право власності не дає підстави для висновку, що позивач за згодою дружини може бути визначений єдиним власником об`єкта оподаткування, а тому є платником податку на нерухоме майно, оскільки вказані посилання є лише припущеннями.
7.5. Відповідно до наявної судової практики, аналіз документів про право власності не дає підстави для висновку, що позивач за згодою дружини може бути визначений єдиним власником об`єкта оподаткування, а тому є платником податку на нерухоме майно, оскільки вказані посилання є лише припущеннями.
З урахування вказаної інформації вбачається, що згідно п.п.266.1.2 ст.266 ПК України контролюючий орган мав направляти ППР особі, що визначена за згодою власників, як платник податку на нерухоме майно.
8. У відзиві на касаційну скаргу позивач проти її доводів заперечує, вважає, що суд першої та апеляційної інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги та просить відмовити у задоволенні касаційної скарги.
9. 21 вересня 2022 року справа №15208/21 надійшла на адресу Верховного Суду.
IV. Установлені судами фактичні обставини справи
10. Суди попередніх інстанцій установили, що позивачеві на праві приватної власності належить низка об`єктів нерухомого майна, а саме:
- 1/2 частина нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 576,1 кв.м.;
- 1/2 частина нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 464,8 кв.м.;
- 1/3 частина нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 212,2 кв.м.;
- 1/2 частина нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 31,5 кв.м.;
- 1/2 частина нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 650,2 кв.м;
- 1/2 частина нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 171,5 кв.м.;
- 1/2 частина нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 280,3 кв.м.;
- 1/2 частина нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 1273 кв.м.;
- 447/1000 частини нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 6171,9 кв.м.;
- 1/2 частина нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 87,3 кв.м.;
- 1/2 частина нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 430,7 кв.м.;
- квартира за адресою: АДРЕСА_6 , загальною площею 364,4 кв.м.;
- будинок за адресою: АДРЕСА_7 , загальною площею 102,8 кв.м.
11. За вказаними об`єктами нерухомості відповідачем сформовані податкові повідомлення-рішення (податковий період 2017-2019 роки): від 31.10.2018 року № 0000284-5850-0407, від 31.10.2018 року № 0000285-5850-0407, від 31.10.2018 року № 0000286-5850-0407, від 31.10.2018 року № 0000288-5850-0407, від 31.10.2018 року № 0000289-5850-0407, від 31.10.2018 року № 0000291-5850-0407 від 31.10.2018 року № 0000292-5850-0407 від 31.10.2018 року № 0000293-5850-0407 від 31.10.2018 року № 0000294-5850-0407 від 31.10.2018 року № 0000305-5850-0407 від 31.10.2018 року № 0000306-5850-0407 від 31.10.2018 року № 0000307-5850-0407, від 05.02.2019 року № 0001081-5850-0407, від 05.02.2019 року № 0001078-5850-0407, від 05.02.2019 року № 0001083-5850-0407, від 05.02.2019 року № 0001076-5850-0407, від 05.02.2019 року № 0001079-5850-0407, від 05.02.2019 року № 0001080-5850-0407, від 05.02.2019 року № 0001082-5850-0407, від 05.02.2019 року № 0001084-5850-0407, від 05.02.2019 року № 0001085-5850-0407, від 05.02.2019 року № 0001086-5850-0407, від 05.02.2019 року № 0001087-5850-0407, від 05.02.2019 року № 0001088-5850-0407, від 28.02.2019 року № 00009642-5840-0407, від 28.02.2019 року № 00009643-5840-0407, від 28.02.2019 року № 00001034-5840-0407, від 28.02.2019 року № 00001039-5840-0407, від 28.02.2019 року № 00001036-5840-0407, від 28.02.2019 року № 00001035-5840-0407, від 28.02.2019 року № 00001037-5840-0407, від 28.02.2019 року № 00001041-5840-0407, від 28.02.2019 року № 00001040-5840-0407, від 28.02.2019 року № 00001032-5840-0407, від 28.02.2019 року № 00001044-5840-0407, від 28.02.2019 року № 00001042-5840-0407, якими позивачу донараховані податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно.
12. Уважаючи неправомірність дій відповідача щодо прийняття податкових повідомлень-рішень, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
V. Позиція Верховного Суду
13. Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
14. Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
15. За правилами частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
16. Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
17. Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
18. Згідно підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
19. Згідно з п.п.14.1.129-1 п.14.1 статті 14 ПК України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду.
20. Згідно з п.п.14.1.129.1 п.14.1 статті 14 ПК України, об`єкти житлової нерухомості - будівлі, віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду, дачні та садові будинки;
Будівлі, віднесені до житлового фонду, поділяються на такі типи:
а) житловий будинок - будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Житлові будинки поділяються на житлові будинки садибного типу та житлові будинки квартирного типу різної поверховості. Житловий будинок садибного типу - житловий будинок, розташований на окремій земельній ділянці, який складається із житлових та допоміжних (нежитлових) приміщень;
б) прибудова до житлового будинку - частина будинку, розташована поза контуром його капітальних зовнішніх стін, і яка має з основною частиною будинку одну (або більше) спільну капітальну стіну;
в) квартира - ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання;
г) котедж - одно-, півтораповерховий будинок невеликої житлової площі для постійного чи тимчасового проживання з присадибною ділянкою;
ґ) кімнати у багатосімейних (комунальних) квартирах - ізольовані помешкання в квартирі, в якій мешкають двоє чи більше квартиронаймачів.
21. Підпунктом 266.2.1 ст. 266 Податкового кодексу України передбачено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка, а у силу положень п.п. 266.3.1 ст. 266 цього ж кодексу базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
22. Відповідно до п.п. 266.3.2 ст. 266 Податкового кодексу України, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
23. Згідно із п.п.266.4.1 п. 266.4 статті 266 Податкового кодексу України, база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується:
а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів;
б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів;
в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.
24. Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).
25. Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування. (п.п.266.5.1 п. 266.5 статті 266 Податкового кодексу України
26. Порядок обчислення суми податку передбачений п.п. 266.7.1 ст. 266 означеного Кодексу, а саме: обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку: за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку (підпункт «а»).
27. Особливості визначення платників податку в разі перебування об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості у спільній частковій або спільній сумісній власності кількох осіб передбачені п.п. 266.1.2 ст. 266, відповідно до якої:
а) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній частковій власності кількох осіб, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку;
б) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом;
в) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб і поділений між ними в натурі, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку.
28. Обчислення контролюючим органом суми податку з об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, здійснюється на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, і якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом.
29. Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що до розрахунку грошового зобов`язання за оскарженими рішеннями увійшли перелічені вище об`єкти нерухомості відповідно до часток, які перебувають у власності позивача. При цьому, позивач жодного правовстановлюючого документу або судового рішення, який свідчив би про поділ спільної сумісної власності між членами його сім`ї в натурі до матеріалів справи не долучив.
30. Так, при винесенні позивачеві оскаржуваних документів з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідачем використовувалось Рішення Нікопольської міської ради VI скликання № 5-57/УІ від 30.01.2015 року «Про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» з урахуванням змін і доповнень, що вносились Нікопольською міською радою у періоди з 2017 року по 2019 роки включно.
31. Розрахунки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2017, 2018 та 2018 роки до оскаржуваних документів, по об`єктах оподаткування, які належать позивачу наявні у матеріалах справи у вигляді зведених таблиць.
32. Щодо порядку надсилання податкових повідомлень-рішень, Суд зазначає наступне.
33. За приписами п.42.2 статті 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.
34. Якщо платник податків у порядку та у строки, визначені статтею 66 цього Кодексу, повідомив контролюючий орган про зміну податкової адреси, він на період з дня державної реєстрації зміни податкової адреси до дня внесення змін до облікових даних такого платника податків звільняється від виконання вимог документів, надісланих йому контролюючим органом за попередньою податковою адресою та в подальшому повернених як таких, що не знайшли адресата (п.42.3 ст.42 ПК України).
35. Відповідно до п.45.1 статті 45 ПК України платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу.
36. Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.
37. Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.
38. За правилами п.70.7 статті 70 ПК України фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
39. Отже, податкове повідомлення-рішення вважається таким, що надіслано фізичній особі, якщо його надіслано на адресу за місцем проживання (податковою адресою) або останнього відомого його місцезнаходження, при цьому податковою адресою платника податків фізичної особи визнається місце проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.
40. При цьому Верховний Суд уважає за необхідне зауважити, що відповідно до статті 45 Податкового кодексу України платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.
41. Суд звертає увагу на те, що у матеріалах справи відсутні відомості щодо податкової адреси позивача, як фізичної особи станом на час прийняття податкових повідомлень рішень. 
42. Судами першої та апеляційної інстанції не досліджено будь-який документ, який підтверджує податкову адресу позивача.
43. Крім того, Верховний Суд звертає увагу на те, що судами попередніх інстанції не досліджено (перевірено) правомірність ставок податку. Проте позивач зазначав про неправильність застосування ставок по об`єктах нерухомості.
44. Колегія суддів зазначає, що станом на час розгляду цієї справи існувало судове рішення (яке набрало законної сили) у справі №160/7600/20 про визнання протиправним та нечинним рішення Нікопольської міської ради №125-41/VI від 31.01.2014 «Про затвердження містобудівної документації м. Нікополя» у тому числі щодо :
-затвердження містобудівну документацію «Проект внесення змін до генерального плану міста Нікополь Дніпропетровської області» з розрахунковим періодом до 2036 року, заходи з реалізації генерального плану з внесеними змінами та зміни меж міста;
45. Тобто вказаним рішення Нікопольської міської ради №125-41/VI від 31.01.2014 внесено змін до генерального плану передбачено збільшення території міста.
46. Отже, рішенням Нікопольської міської ради №125-41/VI від 31.01.2014 було передбачено збільшення території міста, яке скасовано у судовому порядку.
47. Суд зазначає, що при винесені у ППР у справі №160/15208/21 з податку на нерухоме майно, від`ємне від земельної ділянки, податковим органом використовувалося Рішення Нікопольської міської ради VI скликання №5-57/VI від 31.01.2015.
48. Тобто судами попередніх інстанцій не надана оцінка доводам позивача, (з урахуванням наявності судового спору щодо адміністративних меж) щодо правильності застосування ставок при розрахунку податку на нерухомість.
49. Отже, судами попередніх інстанцій не надано оцінки вказаним фактам, що можуть впливати правильність вирішення вказаних правовідносин.
50. Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
51. Частиною третьою цієї норми визначено, що одним із основних принципів адміністративного судочинства є офіційне з`ясування всіх обставин у справі.
52. За вимогами частини четвертої статті 9 КАС України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
53. Верховний Суд наголошує, що принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі полягає насамперед в активній ролі суду при розгляді справи. В адміністративному процесі, на відміну від суто змагального процесу, де суд оперує виключно тим, на що посилаються сторони, мають бути повністю встановлені обставин справи з метою ухвалення справедливого та об`єктивного рішення. Принцип офіційності, зокрема, виявляється у тому, що суд визначає обставини, які необхідно встановити для вирішення спору; з`ясовує якими доказами сторони можуть обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо цих обставин; а в разі необхідності суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, доповнити чи пояснити певні обставини, а також надати суду додаткові докази.
54. Відповідно до приписів статей 73, 74 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
55. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
56. Відповідно до положень пункту 25 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» (№ 63566/00) та пункту 13 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Петриченко проти України» (№2586/07), суд зобов`язаний оцінити кожен специфічний, доречний та важливий аргумент, а інакше він не виконує свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції.
57. При цьому, відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
58. Насамперед, законність рішення залежить від безумовної, точної відповідності його законам та іншим нормативно-правовим актам, що визначається перш за все правильною юридичною кваліфікацією взаємовідносин сторін та інших учасників справи.
59. Обґрунтованим рішення слід вважати тоді, коли суд повністю з`ясував обставини, що мають значення для справи.
60. Верховний Суд наголошує, що за критеріями обґрунтованості судове рішення має містити пояснення (мотиви), чому суд вважає ту чи іншу обставину доведеною або недоведеною, чому суд врахував одні докази, але не взяв до уваги інших доказів, чому обрав ту чи іншу норму права (закону), а також чому застосував чи не застосував встановлений нею той чи інший правовий наслідок. Кожен доречний і важливий аргумент особи, яка бере участь у справі, повинен бути проаналізований і одержати відповідь суду.
61. Водночас судові рішення у цій справі не відповідають критеріям законності та обґрунтованості, оскільки судами не встановлені фактичні обставини справи в обсязі, достатньому для ухвалення законного рішення.
62. Натомість без з`ясування обставин відповідності типу товариства в розрізі його статутної діяльності, неможливо прийняти законне і обґрунтоване рішення.
63. Разом з тим, в силу вимог статті 341 КАС України, суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
64. Для повного, об`єктивного та всебічного з`ясування обставин справи суду необхідно надати належну правову оцінку кожному окремому доказу в їх сукупності, які містяться в матеріалах справи або витребовуються, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, з посиланням на це в мотивувальній частині свого рішення, враховуючи при цьому відповідні норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
VІ. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
65. За приписами статті 353 КАС України, підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
66. З огляду на викладене, Верховний Суд доходить висновку, що оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій не можуть вважатися обґрунтованими та законними, а тому підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.
67. Ураховуючи викладене, справа підлягає направленню до Київського окружного адміністративного суду.
68. Повний текст постанови складений 14 лютого 2024 року.
69. Керуючись статтями 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
2. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2022 року у справі №160/15208/21 - скасувати, справу направити на новий розгляд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
3. На підставі частини 3 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України складення рішення у повному обсязі відкласти на строк - до 5 днів.
4. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          О.О. Шишов
Судді                                                                                                    І.В. Дашутін
                                                                                                                           М.М. Яковенко