УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 лютого 2024 року
м. Київ
справа № 539/2912/19
провадження № 51-954ск24
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду 
у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката 
ОСОБА_5 на вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області 
від 27 квітня 2023 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 14 грудня 
2023 року у кримінальному провадженні № 12018170240001533 щодо 
ОСОБА_4 ,  
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  уродженця м. Лубни Полтавської області, жителя 
 АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 
ст. 121 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 27 квітня 
2023 року, залишеним без змін ухвалою Полтавського апеляційного суду від 14 грудня 
2023 року, ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за ч. 2 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.
Вирішено питання щодо долі речових доказів у кримінальному провадженні.
За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим в умисному завданні тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого, вчиненому за наступних обставин.
Так, ОСОБА_4 25 листопада 2018 року приблизно о 15:00, прибувши до житлового будинку на АДРЕСА_2 , що перебуває у користуванні ОСОБА_6 , з метою відшукування своєї співмешканки ОСОБА_7 та повернення її до місця проживання, зайшовши всередину помітив, що ОСОБА_7 у кухні вказаного приватного будинку вживає алкогольні напої разом із ОСОБА_8 , у зв`язку з чим на ґрунті особистих неприязних відносин 
з мотивів ревнощів вчинив сварку із ОСОБА_8 , під час якої у нього виник злочинний умисел, спрямований на заподіяння останньому тяжких тілесних ушкоджень.
Реалізуючи вказаний умисел, ОСОБА_4 завдав ОСОБА_8 не менше 10 ударів кулаками по голові та тулубу, чим спричинив останньому тяжкі тілесні ушкодження, 
що призвели до смерті потерпілого протягом 2-10 годин після їх завдання.
В подальшому ОСОБА_4 після завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_8 залишив місце вчинення кримінального правопорушення разом із ОСОБА_7 та попрямував додому. Одночасно з цим, ОСОБА_8 пішов за місцем власного проживання до будинку АДРЕСА_3 , де помер 
від отриманих тілесних ушкоджень.
Вимоги та узагальнені доводи, викладені в касаційній скарзі 
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати оскаржені судові рішення щодо його підзахисного та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. 
В обґрунтування вказаних вимог вказує на те, що стороною обвинувачення 
не було доведено обставин, зазначених в обвинувальному акті, що виразилось 
у не підтвердженні їх належними, допустимими й відповідними доказами. Крім того, 
як зазначає захисник, судами першої та апеляційної інстанцій залишено поза увагою позицію та аргументовані доводи сторони захисту про можливість іншої версії інкримінованої події щодо причин смерті ОСОБА_8 та наявності відповідних обставин, які свідчать про це. Також стверджує, що ані під час досудового слідства, 
ані під час судових засідань фактично не встановлений та належними доказами 
не доведений стороною обвинувачення механізм отримання потерпілим тілесних ушкоджень.
Мотиви Суду
Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, 
що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з такого.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
За змістом статей 433, 438 КПК суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, 
а тому перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати і визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. 
Зазначені обставини були досліджені судами першої та апеляційної інстанцій і 
не підлягають перегляду в касаційному порядку відповідно до вимог зазначених статей, а отже під час касаційного розгляду кримінального провадження колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом.
Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Як убачається із копії вироку, суд першої інстанції, мотивуючи висновок 
про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, послався на докази, що зібрані у встановленому законом порядку, досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до приписів ст. 94 КПК.
Засуджений ОСОБА_4 , як видно з копій оскаржених судових рішень, свою вину 
у пред`явленому обвинуваченні не визнав та показав, що 25 листопада 2018 року, помітивши, що його співмешканка відсутня вдома, дізнавшись, що вона вживає спиртні напої у ОСОБА_6 в с. Покровське, попрямував до будинку останнього, 
а побачивши ОСОБА_9 у кухні будинку, сказав їй іти додому; при цьому ОСОБА_8 відповів, що вона нікуди не піде, і замахнувся на нього пляшкою пива;  тоді він 2-3 рази вдарив останнього тильною стороною правої долоні в ніс та по губам, а лівою рукою перехопив пляшку з рук потерпілого; після цього він забрав ОСОБА_9 і пішов додому, 
а потерпілий залишився в кухні; у будинку він перебував 2-3 хв; всі присутні 
в будинку були тверезі; бачив, що у ОСОБА_8 під носом і на губах була кров.
Незважаючи на таку позицію засудженого, місцевий суд належним чином проаналізував і оцінив показання потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_6 , судово-медичного експерта ОСОБА_13 ,завідувача відділу комісійних СМЕ Обласного бюро СМЕ ОСОБА_14 . 
Також суд обґрунтовано у вироку послався на дані, що містяться у: рапорті старшого інспектор-чергового Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області,протоколах огляду місця події від 06 грудня 2018 року з фототаблицями до них, лікарському свідоцтві 
про смерть ОСОБА_8 № НОМЕР_1 , протоколах проведення слідчого експерименту 
із ОСОБА_4 , свідками ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 
від 08 грудня 2018 року, протоколі огляду від 08 грудня 2018 року, висновках експертів № 317-1 від 24 січня 2019 року,№ 25 від 11 січня 2019 року, № 26 та № 27 від 24 січня 2019 року, №317-2 від 05 лютого 2019 року, акті судово-психіатричного експерта № 36 від 23 січня 2019 року, протоколі проведення слідчого експерименту від 06 січня 
2021 року за участю свідка ОСОБА_6 , висновку експерта № 36 комісійної судово-медичної експертизи трупа гр. ОСОБА_8 , яким надана належна правова оцінка в їх сукупності.
Згідно з положеннями ст. 94 КПК суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінював кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку, на підставі чого дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК. 
При цьому суд у вироку вказав на те, що показання свідків ОСОБА_15 та 
ОСОБА_6 , враховуючи висновок комісійної судово-медичної експертизи, 
є неспроможними.
Також суд зазначив про те, що висновком комісійної судово-медичної експертизи та показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_16 спростовуються показання ОСОБА_6 щодо відсутності тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 після конфлікту 
із ОСОБА_4 . 
До показань свідка ОСОБА_7 щодо кількості ударів та їх характеру, які ОСОБА_4 завдав ОСОБА_8 , суд поставився критично, вказавши на те, що вони були надані 
на ґрунті особистих відносин між нею та обвинуваченим, який є її співмешканцем, 
а тому вона зацікавлена у його виправданні.
Крім того, письмові пояснення матері ОСОБА_8 - ОСОБА_17 , які були відібрані адвокатом ОСОБА_18 в присутності старости ОСОБА_19 , суд не взяв 
до уваги, оскільки до суду вказаний свідок захисту не з`явилась, хоча судом вживались заходи для забезпечення її явки, а саме неодноразово були постановлені ухвали 
про примусовий привід, які виконані не були.
Отже, як слушно вказав суд, сукупність досліджених доказів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, які відповідають вимогам належності та допустимості, дозволяють "поза розумним сумнівом" стверджувати, що саме ОСОБА_4 вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення.
Відповідно до ст. 374 КПКу мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Вирок суду відповідає вимогам ст. 374 КПК, є законним та вмотивованим, про що 
також ствердив суд апеляційної інстанції, переглянувши вказане судове рішення 
за поданою апеляційними скаргами сторони захисту.
Погоджуючись із висновками місцевого суду, суд апеляційної інстанції в ухвалі зазначив, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується сукупністю зібраних 
у кримінальному провадженні та досліджених у судовому засіданні доказів, які суд оцінив у сукупності з іншими доказами і на підставі яких прийняв законне та обґрунтоване рішення.
При цьому суд перевірив та обґрунтовано спростував доводи апеляційних скарг сторони захисту, які аналогічні доводам у касаційній скарзі захисника ОСОБА_5 , 
у тому числі стосовно того, що ОСОБА_4 не скоював інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Як убачається з оскарженої ухвали, з приводу посилань захисника на розбіжності 
у показаннях свідків щодо механізму спричинення ОСОБА_4 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 суд зазначив, що певні розбіжності дійсно є, проте, 
на переконання колегії суддів, основним є те, що всі свідки вказували на той факт, 
що 25 листопада 2018 року ОСОБА_4 бив ОСОБА_8 по голові.
При цьому суд вказав на дані висновку комісійної експертизи № 36, а також показання експерта ОСОБА_14 , яка обіймає посаду завідувача відділу комісійних СМЕ Обласного бюро СМЕ, згідно яких вона повністю підтримала висновок комісійної експертизи та зазначила, що причиною смерті ОСОБА_8 є черепно-мозкова травма. Усі тілесні ушкодження синхронні за часом, утворилися в короткий проміжок часу. З протоколу огляду місця події встановлено, що на килимі велика пляма крові. Так, група крові однакова і у потерпілого, і у обвинуваченого, але дані про кровотечу 
у ОСОБА_4 відсутні. Величина плями свідчить, що джерело кровотечі дотичне 
до килиму, тобто з носа і надбрівної дуги могла кров потрапити на килим. 
У ОСОБА_8 була субдуральна гематома, яка не позбавляє можливості вчиняти активні дії. Первинна короткочасна втрата свідомості відбулась після удару, після якої приходять до тями і можуть вчиняти активні дії, пройти близько 800 метрів до свого будинку тощо. Поза трупа переконливо свідчить про те, що смерть настала на місці його виявлення. Ніс - це місце контакту для черепно-мозкової травми. Процес, який призвів до смерті ОСОБА_8 , був запущений 25 листопада 2018 року і саме на тому місці, на яке вказують усі свідки. Для таких наслідків достатньо було мінімальної кількості ударів. Всі синці на трупі були одного кольору, тобто це результат одномоментної дії. Не могло бути такого, що побили там, де вказують свідки, потім походив і його ще десь побили. Смерть потерпілого міг спричинити як удар в ліву надбрівну дугу, так і в ніс, так і у праву щоку. Як кожний окремо, так і у сукупності.
Крім того, колегія суддів в ухвалі зазначила, що неспівпадіння показань свідків 
у деталях наявна через індивідуальні особливості кожної людини окремо сприймати ситуацію, що відбувається і подальше її відтворення через певний проміжок часу; слід також врахувати особливості пам`яті свідків з урахуванням факту перебування їх 
у стані алкогольного сп`яніння, оскільки вони не заперечували вживання алкоголю того дня.
З приводу твердження захисника про те, що потерпілого могли побити інші особи, оскільки його тіло було знайдено через 11 днів після події, суд вказав на те, що воно спростовується висновком комісійної судово-медичної експертизи № 36 та показаннями експерта ОСОБА_14 , а саме: « однотиповість та відповідність між собою морфологічної характеристики синців, саден, внутрішньочерепних крововиливів свідчать про те, що вони утворилися в короткий проміжок часу, обчислюваний хвилинами чи десятками хвилин.»… та «Підсумовуючи всі викладені вище дані, 
з урахуванням встановленого короткого проміжку часу заподіяння тілесних ушкоджень та даних матеріалів кримінального провадження, варто дійти до висновку, що: по-перше, по давності всі тілесні ушкодження можуть відповідати строку та обставинам, про які вказують очевидці події, а саме 25 листопада 2018 року близько 15:00; по-друге, смерть гр. ОСОБА_8 могла настати через 6-12 годин після заподіяння йому тілесних ушкоджень, тобто в період часу приблизно з 21:00 
25 листопада 2018 року до 03:00 26 листопада 2018 року; по-третє, показання, які надали під час судового розгляду ОСОБА_6 (в частині того, що бачив ОСОБА_8 живим на 2-3 день після нанесення йому тілесних ушкоджень 25 листопада 2018 року) та ОСОБА_15 (про те, що бачив живим ОСОБА_8 27 листопада 2018 року) 
з судово-медичної точки зору безґрунтовні».
Отже, як убачається з оскарженої ухвали, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційних скарг дійшов висновку про обґрунтованість рішення місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, та правильно кваліфікував його дії, 
з чим погоджується і колегія суддів касаційного суду.
Таким чином, постановлені у кримінальному провадженні судові рішення є належно вмотивованими та обґрунтованими, їх зміст відповідає вимогам статей 370, 374, 
419 КПК, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися під час їх постановлення. 
З урахуванням викладеного Суд не вбачає підстав для скасування оскаржених судових рішень внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. 
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для скасування оскаржених судових рішень, Судом 
не встановлено.
Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Таким чином, Суд вважає, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити захиснику ОСОБА_5 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 27 квітня 2023 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 14 грудня 
2023 року щодо засудженого ОСОБА_4 . 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                              ОСОБА_3