ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
21 березня 2024 року
м. Київ
справа № 551/349/21
провадження № 61-956св24
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма 
«ім. Довженка»,
відповідачі:  ОСОБА_1 , приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночко Олександр Вікторович,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «ім. Довженка» на рішення Диканського районного суду Полтавської області у складі судді Петренко Л. Є. від 01 червня 2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду у складі колегії суддів: Панченка О. О., Одринської Т. В., Кузнєцової О. Ю., від 21 грудня 2023 року, і виходив з наступного.
Основний зміст позовних вимог та заперечень щодо них
1.           У квітні 2021 року ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночки О. В. про визнання недійсною угоди про розірвання договору оренди землі, витребування з незаконного володіння земельної ділянки, скасування рішення приватного нотаріуса щодо припинення іншого речового права.
2.           Свої вимоги ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» мотивувало тим, що між 
ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» та ОСОБА_1 01 січня 2013 року було укладено договір оренди земельної ділянки площею 3,1163 га, яка знаходиться на території Надеждинської сільської ради, кадастровий 
№ 5321084000:00:001:0323, для ведення товарного с/г виробництва. Строк дії договору становить 10 років, з наданням переважного права поновлення договору на новий строк. Право оренди зареєстровано на підставі рішення про державну реєстрацію від 11 серпня 2014 року.
3.           В той же час, 06 лютого 2020 року з інформації з Державного реєстру речових прав ТОВ «ім. Довженка» стало відомо, що приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області 
Ганночкою О. В. 27 листопада 2019 року внесено до реєстру запис про припинення іншого речового права (права оренди) ТОВ «ім. Довженка» щодо оренди земельної ділянки кадастровий № 5321084000:00:001:0323. У реєстрі зазначено, що підставою для прийняття такого рішення є угода про розірвання договору оренди землі від 01 січня 2013 року.
4.           Позивач вказував на те, що угода про дострокове розірвання договору оренди землі є сфальсифікованою, оскільки як встановлено у ході інвентаризації договорів, угода про розірвання договору оренди до центрального офісу «Астарта-Київ» не передавалася. Також ОСОБА_1 не звертався з вимогою про розірвання договору до фахівця з роботи з пайовиками, що підтверджується журналами вхідної кореспонденції. Проєкт угоди про розірвання договору оренди працівниками позивача не складався. Сама угода про розірвання договору оренди не зареєстрована в обліковій базі «1С-8».
5.           Вважав, що оскаржувана угода була сфальсифікована, шляхом проставлення на ній минулої дати - 13 вересня 2017 року та реального проставлення відповідачем підпису на ній лише в 2019 році. Єдиною особою, уповноваженою на підписання договорів, пов`язаних з орендою земельних ділянок, є генеральний директор ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» - ОСОБА_2 , який спірної угоди не підписував. Окрім цього про фальсифікацію угоди свідчить й відсутність у позивача оригіналу примірника оскаржуваної угоди.
6.           Позивач вказував на те, що державна реєстрація припинення речового права проведена державним реєстратором на підставі недійсної угоди про розірвання договору оренди земельної ділянки та з порушенням вимог закону, а тому рішення про державну реєстрацію припинення таких прав підлягає скасуванню.
7.           З урахуванням зазначеного, ТОВ «ім. Довженка» просило:
- визнати недійсною угоду про розірвання договору оренди землі від 01 січня 2013 року, яка укладена 13 вересня 2017 року між ТОВ «Агрофірма 
«ім. Довженка» та ОСОБА_1 , щодо земельної ділянки, кадастровий номер 5321084000:00:001:0323;
- витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь 
ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» земельну ділянку з кадастровим номером 5321084000:00:001:0323, площею 3,116 га та цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;
- скасувати рішення приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночки О. В. індексний номер 49877377 від 27 листопада 2019 року щодо припинення іншого речового права (права оренди) 
ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» відносно земельної ділянки з кадастровим номером 5321084000:00:001:0323 та поновити відомості в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно у частині права оренди вказаної земельної ділянки позивача на підставі вищевказаного договору оренди.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
8.           Рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 01 червня
2022 року у задоволенні позовних вимог ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» відмовлено.
9.           Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено обґрунтованості заявлених вимог, зокрема відсутність волевиявлення сторін на укладення угоди про дострокове розірвання договору оренди, її підроблення. Також не доведено обмеження повноважень генерального директора                ОСОБА_3. 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
10.        Постановою Полтавського апеляційного суду від 21 грудня 2023 року
апеляційну скаргу ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» задоволено частково. Рішення Диканського районного суду Полтавської області від 01 червня 
2022 року змінено в частині вирішення вимог до приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночки О. В., шляхом викладення їх у редакції мотивувальної частини цієї постанови. В іншій частині рішення Диканського районного суду Полтавської області від 01 червня 
2022 року залишено без змін.
11.        Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки при підписанні оспорюваних угод ОСОБА_3 діяв на підставі статуту товариства в межах повноважень генерального директора ТОВ «Агрофірма 
«ім. Довженка». Відповідно до пункту 19.5 статуту ТОВ «Агрофірма 
«ім. Довженка», затвердженого загальними зборами учасників протокол 
№ 05/18/2016 від 18 травня 2016 року, генеральний директор без доручення діє від імені товариства, у тому числі укладає договори та інші угоди. Сторони в належній формі досягли згоди про розірвання договорів оренди землі, що відповідає вказаним нормам матеріального права та не суперечить погодженому сторонами пункту 37 договору оренди землі від 01 січня 2013 року, яким встановлено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін.
Вимоги касаційної скарги та доводи особи, яка її подала
12.        17 січня 2024 року ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» через систему «Електронний суд» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Диканського районного суду Полтавської області                           від 01 червня 2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду                               від 21 грудня 2023 року, ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» в повному обсязі.
13.        Підставами касаційного оскарження судових рішень судів першої та апеляційної інстанції заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норми права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 та у постановах Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 910/11163/17,                                         від 17 липня 2018 року у справі № 915/1145/17, від 29 серпня 2018 року у справі № 522/15095/15-ц, від 18 червня 2019 року у справі № 920/330/18, від07 серпня 2019 року у справі № 753/7290/17, від 11 вересня 2019 року у справі                                        № 554/10202/13-ц, від 19 серпня 2020 року у справі № 387/970/17, від 23 вересня 2020 року у справі № 544/35/18, від 02 листопада 2020 року у справі                              № 551/410/19 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України), а також вказує, що суди не дослідили зібрані у справі докази та не надали їм належної правової оцінки (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
14.        У касаційній скарзі заявникзазначає, що на вимогу суду ОСОБА_4 навмисно не надав суду оригінал спірної угоди, щоб унеможливити проведення судово-технічної експертизи та встановлення, коли фактично були укладені спірні угоди. ОСОБА_4 не надав суду пояснень з приводу відсутності оригіналу спірної угоди, ухилився від подання доказів. Судами встановлено обставину укладення правочину за відсутності належних доказів.
15.        Згідно з доводами касаційної скарги, в угоді про розірвання договору оренди землі від 13 вересня 2017 року зазначено, що сторони діють на підставі статті 654 ЦК України та пункту 37 договору оренди землі від 01 січня 2013 року, зареєстрованого у районному відділі Полтавської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» при Держкомземі України. Однак вказана інформація не відповідає дійсності, оскільки договір оренди землі був зареєстрований Реєстраційною службою Диканського районного управління юстиції 11 серпня 2014 року, індексний номер 15042952. Вказані обставини свідчать про те, що на момент укладення спірної угоди та її реєстрації у ОСОБА_4 був відсутній оригінал спірної угоди. Обставини справи свідчать про те, що спірної угоди в оригіналі у паперовій формі не існувало, а державним реєстратором було здійснено державну реєстрацію з порушенням приписів закону. Вказує також на те, що у спірній угоді відсутні істотні умови, а саме кадастровий номер земельної ділянки.
16.        Звертає увагу на отримання орендодавцем орендної плати після укладення угод про розірвання договорів оренди. Вважає, що вказане свідчить про суперечливу та недобросовісну поведінку  ОСОБА_4 .
17.        Заявник також посилається на наявність ознак злочинної домовленості між підписантами оспорюваної угоди, що є підставами для застосування до спірних правовідносин приписів статті 232 Цивільного кодексу України, які суди попередніх інстанцій безпідставно не застосували. Також вказує на відсутність у товариства наміру розривати договір оренди землі.
18.        У прохальній частині касаційної скарги ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» просить суд передати справу на розгляд об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
19.        Ухвалою Верховного Суду від 02 лютого 2024 року відкрито касаційне провадження у справі № 551/349/21.
Відзив на касаційну скаргу не надходив
Фактичні обставини справи, встановлені судами
20.          ОСОБА_1   відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії ПЛ № 053885, належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,120 га, яка розташована на території Надеждинської сільської ради Диканського району Полтавської області.
21.        01 січня 2013 року між ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» в особі директора ВП «Балясне» ОСОБА_7 та ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до якого орендодавець надав, а орендар прийняв у платне, строкове користування на 10 років земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,1163 га, яка розташована на території Надеждинської сільської ради.
22.        Згідно з пунктом 37 вказаного договору, дія договору припиняється за взаємною згодою сторін, за рішенням суду.
23.        Відповідно до акту приймання-передачі вказаної земельної ділянки в оренду, що є додатком до договору оренди землі від 01 січня 2013 року, ОСОБА_1 , як орендодавець, передав орендарю ТОВ «Агрофірма 
«ім. Довженка» у строкове, платне користування належну йому земельну ділянку.
24.        11 серпня 2014 року право оренди обумовленої вище земельної ділянки за ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» зареєстровано в державному реєстрі, що підтверджується інформацією з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
25.        13 вересня 2017 року між відповідачем ОСОБА_1 та ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» в особі генерального директора ОСОБА_3. укладено угоду про розірвання договору оренди землі від 01 січня 2013 року, згідно з якою сторони дійшли взаємної згоди про те, що з моменту набуття чинності цієї угоди вони не вважають себе обтяженими будь-якими правами і обов`язками, що випливали з договору оренди землі та не мають одна до одної будь-яких претензій з приводу виконання договору оренди землі. Вказана угода набирає чинності після її підписання сторонами. 
26.        У пункті 4 зазначеної угоди визначено, що вона складена у 2-х примірниках, які мають однакову юридичну силу, один з яких знаходиться в орендаря, а другий в орендодавця.
27.        Також між вищевказаними сторонами укладено акт приймання-передачі земельної ділянки, як додаток до угоди про дострокове розірвання договору оренди земельної частки (паю) від 01 січня 2013 року, відповідно до якого 
ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» в особі генерального директора ОСОБА_3 передало, а ОСОБА_1 прийняв із строкового користування земельну ділянку площею 3,1163 га в належному стані, претензій сторони не заявляли.
28.        22 листопада 2019 року на підставі угоди про розірвання договору оренди землі б/н від 13 вересня 2017 року приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Ганночко О. В. зареєстрував факт припинення за ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» права на оренду, належної відповідачу ОСОБА_1 , земельної ділянки, про що вніс відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
29.         Загальними зборами учасників ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» 27 грудня 2017 року (протокол № 12/27/2017) припинено повноваження генерального директора товариства ОСОБА_3 у зв`язку із звільненням з посади, а на посаду генерального директора призначено ОСОБА_2 . 
30.         Допитана в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_5 , яка працює начальником юридичного відділу ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка», вказала, що у 2013 році із ОСОБА_1 укладено договір оренди землі на 10 років. Жодного разу ОСОБА_1 не звертався з приводу припинення вказаного договору. В агрофірмі діє регламент, де прописана процедура укладення і розірвання договорів, цей порядок поширюється на працівників підприємства. У реєстрах відсутні заяви ОСОБА_1 про розірвання договору, самої угоди про розірвання немає у жодній базі агрофірми, також не знайдено такої угоди і при проведенні інвентаризації на підприємства, при передачі усіх договорів до офісу «Астарта-Київ». Крім того, право підпису та укладення договорів покладено на директора виробничого підрозділу, а ОСОБА_3 ніколи особисто договір не підписував. Зазначала, що ОСОБА_1 отримував орендну плату у 2018 та 2019 роках, тому що агрофірма не була обізнана з існуванням спірної угоди, якби у агрофірми була в наявності така угода, то автоматично нарахування орендної плати було б зупинено.
31.        Свідок ОСОБА_6 пояснив суду, що він працює в ТОВ ««Агрофірма «ім. Довженка» заступником генерального директора по земельним відносинам з пайовиками з червня 2016 року. У лютому 2020 року стало відомо, що відповідачем зареєстрована угода про розірвання договору оренди. Порядок роботи з пайовиками затверджено в товаристві у 2016 році, але від 
ОСОБА_1 не було жодної заяви чи звернення з приводу розірвання договору. За наказом було проведено передачу усіх оригіналів договорів до центрального офісу, але оспорюваного правочину у товаристві не було виявлено.
Позиція Верховного Суду
32.        Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга до задоволення не підлягає.
33.        Згідно з положеннями пункту 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
34.        Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
35.        Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
36.        Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договір.
37.        Згідно з частинами першою, третьою статті 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
38.        Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
39.        Відповідно до статті 627 ЦК Українисторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
40.        Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).
41.        У відповідності до частини першої статті 604 ЦК України зобов`язання припиняється за домовленістю сторін.
42.        Частиною першою статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
43.        Згідно зі статтею 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.
44.        Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом (частина третя статті 31 Закону України «Про оренду землі»).
45.        Розірвання договору за взаємною згодою сторін є двостороннім правочином, до якого застосовуються загальні правила про вчинення правочину.
46.        Розірвання договору є вольовою дією, яка спрямована на припинення на майбутнє зобов`язань, які виникли з договору. Сутність розірвання договору виражається відмовою від виконання умов договору і від прийняття виконання за цим договором. Розірвання договору спричиняє повне припинення на майбутнє зобов`язань сторін договору.
47.        Особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Відомості про органи юридичної особи є відкритими. Установчим документом товариства є затверджений учасниками статут (статті 92, 93, 97, 99 ЦК України).
48.        Статтею 62 Закону України «Про господарські товариства», у редакції станом на час підписання угоди про розірвання договору оренди землі, було визначено, що виконавчий орган товариства з обмеженою відповідальністю має назву дирекція (колегіальний) або директор (одноособовий).  Подібні положення містяться у статті 39 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю». 
49.        Відповідно до частин першої-третьої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
50.        Частиною другою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
51.        Згідно з частиною першою статті 215 ЦК Українипідставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
52.        Правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним (частина перша статті 232 ЦК України).
53.        Звертаючись до суду із цим позовом, ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» посилалося на те, що оспорювана угода є недійсною, оскільки така угода укладена від імені товариства за відсутності його волевиявлення, її підписано у 2019 року, коли ОСОБА_3 вже не обіймав посаду генерального директора товариства, без дотримання належних внутрішніх процедур та за наявності зловмисної домовленості з орендодавцем.
54.        Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
55.        Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
56.        Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого в незмінній частині погодився й суд апеляційної інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, перевіривши доводи сторін спору та подані ними докази, дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, оскільки оспорювана угода підписана сторонами договору оренди, від імені орендаря діяв його генеральний директор (виконавчий орган товариства) ОСОБА_3 , справжність підпису якого та відбитку печатки товариства в тексті угоди позивачем не оспорюється. Суди попередніх інстанцій дійшли загалом обґрунтованого висновку про недоведеність підстав для задоволення позову.
57.        Судами попередніх інстанцій надано належну правову оцінку положенням статуту товариства, наявності у його генерального директора повноважень на укладення від імені товариства такого виду угод, а також відсутності належних доказів укладення оспорюваної угоди в інший час.
58.        Викладені вище висновки узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду, викладеними в аналогічних справах за позовами                             ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка», зокрема у постановах від 02 листопада                   2020 року у справі № 551/410/19, від 10 серпня 2021 року у справі № 551/388/19, від 10 серпня 2021 року у справі № 529/464/19, від 12 жовтня 2021 року у справі 
№ 551/1323/19, від 26 листопада 2021 року у справі № 551/1320/19, 
від 24 грудня 2021 року у справі № 551/1325/19, від 12 квітня 2022 року у справі № 551/409/19, від 18 травня 2022 року у справі № 551/1324/19, від 07 вересня 2022 року у справі № 551/1321/19, від 27 жовтня 2022 року у справі 
№ 551/1322/19, від 26 червня 2023 року у справі № 551/348/21, від 28 червня         2023 року у справі № 551/350/21, від 20 липня 2023 року у справі № 551/342/21,                        від 10 серпня 2023 року у справі № 551/351/21, від 18 вересня 2023 року у справі № 551/343/21, від 09 листопада 2023 року у справі № 551/345/21, від 07 березня 2024 року у справі № 551/339/21.
59.        З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про те, що позивач не довів належними, достатніми та допустимими доказами наявності підстав для визнання оспорюваної угоди недійсною.
60.        Доводи касаційної скарги зазначених висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, значною мірою зводяться до переоцінки доказів, яким суди надали належну правову оцінку.
61.        Слід також зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі 
№ 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).
62.        Колегія суддів зауважує, що у справі, яка переглядається, суди надали належну правову оцінку поведінці учасників справи, фактичним обставинам справи, а також наявним у її матеріалах доказам у їх сукупності та дійшли загалом обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання оспорюваної угоди недійсною з підстав, зазначених у позові.
63.        Висновки судів першої та апеляційної інстанцій не суперечать висновкам Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, на які послався заявник у касаційній скарзі, оскільки суди попередніх інстанцій застосували вказані вище норми права з урахуванням встановлених у цій справі обставин. 
Щодо клопотання ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» про передачу справи на розгляд об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду
64.        Підставою для передачі справи на розгляд об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» зазначало те, що справа містить виключну правову проблему, вирішення якої необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
65.        Відповідно до частини третьої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.
66.        Частиною п`ятою статті 403 ЦПК України передбачено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
67.        Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 30 жовтня 2018 року у справі № 757/172/16-ц зазначала, що виключна правова проблема має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного вимірів. Кількісний ілюструє той факт, що вона наявна не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності. З погляду якісного критерію про виключність правової проблеми свідчать такі обставини, як відсутність сталої судової практики в питаннях, що визначаються, як виключна правова проблема; невизначеність на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема; необхідність застосування аналогії закону чи права; вирішення правової проблеми необхідне для забезпечення принципу пропорційності, тобто належного балансу між інтересами сторін у справі. Метою вирішення виключної правової проблеми є формування єдиної правозастосовної практики та забезпечення розвитку права.
68.        У справі, яка переглядається, заявник належним чином не мотивував наявність виключної правової проблеми. Колегія суддів знову зауважує, що Верховний Суд у постановах від 02 листопада 2020 року у справі № 551/410/19, від 10 серпня 2021 року у справі № 551/388/19, від 10 серпня 2021 року у справі № 529/464/19, від 12 жовтня 2021 року у справі № 551/1323/19, від 26 листопада 2021 року у справі № 551/1320/19, від 24 грудня 2021 року у справі 
№ 551/1325/19, від 12 квітня 2022 року у справі № 551/409/19, від 18 травня 2022 року у справі № 551/1324/19, від 07 вересня 2022 року у справі 
№ 551/1321/19, від 27 жовтня 2022 року у справі № 551/1322/19, від 26 червня 2023 року у справі № 551/348/21, від 28 червня 2023 року у справі № 551/350/21, від 20 липня 2023 року у справі № 551/342/21, від 10 серпня 2023 року у справі № 551/351/21, від 18 вересня 2023 року у справі № 551/343/21, від 09 листопада 2023 року у справі № 551/345/21, від 07 березня 2024 року у справі 
№ 551/339/21 вже викладав правові висновки в аналогічних справах за позовами ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» до фізичних осіб про визнання недійсним угод про дострокове розірвання договорів оренди землі. Висновки судів попередніх інстанцій у справі, яка переглядається, відповідають зазначеним правовим висновкам Верховного Суду. Судова практика з розгляду зазначених спорів є сталою.
69.        З урахуванням наведеного, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення клопотання ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» про передачу справи на розгляд об`єднаної палати чи Великої Палати Верховного Суду.
70.        Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
71.        Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування судових рішень судів попередніх інстанцій, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1.           Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «ім. Довженка» залишити без задоволення.
2.           Рішення Диканського районного суду Полтавської області від 01 червня 2022 року у незміненій за результатами апеляційного перегляду частиніта постанову Полтавського апеляційного суду від 21 грудня 2023 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді: | Є. В. Синельников
| О. М. Осіян
| В. В. Шипович