ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

21 лютого 2024 року 	м. Дніпро	справа № 160/15481/23	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Дурасової Ю.В. (доповідач),
                               суддів:  Божко Л.А., Лукманової О.М.,        
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу   Військової частини НОМЕР_1 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.10.2023 року (головуючий суддя Кучма К.С.) 
в адміністративній справі №160/15481/23 за позовом ОСОБА_1 до відповідачів Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2       про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся 04.07.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до відповідачів: Військової частини НОМЕР_1 (відповідач-1), Військової частини НОМЕР_2 (відповідач-2), просив:  
- визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 , яка полягає у не розгляді його рапорту від 05.05.2023 року до вищестоящого командування ВЧ НОМЕР_1 про припинення дії контракту (розірвання контракту) та звільнення його у зв`язку із самостійним вихованням дитини до 18 років, а також у непередані питання про розірвання чинного контракту з ним про проходження військової служби на розгляд "комісії з питань проходження військової служби" ВЧ НОМЕР_1 ;
- визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_2 , яка полягає у ненаданні командуванням ВЧ НОМЕР_2 офіційного рішення (відповіді) на підставі його рапорту від 30.05.2023 року (вх.№ 5338), у незвільнені його з військової служби за сімейними обставинами, у нерозірвані (у неприпиненні достроково) дії контракту "про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України на посадах осіб офіцерського складу", укладеного з ним 31.07.2020 року;
- визнати протиправними дії ВЧ НОМЕР_2 з надання попередніх висновків у листі-відповіді від 05.06.2023 року за підписом помічника командира ВЧ НОМЕР_2 про відсутність підстав для звільнення його на підставі рапорту від 30.05.2023 року (вх.№ 5338), як таких що надані без врахування наведених ним в рапорті обставин і долучених до рапорту документів;
- зобов`язати ВЧ НОМЕР_2 в особі уповноважених осіб (командування) негайно звільнити його з військової служби особового складу Збройних Сил України ВЧ НОМЕР_2 і розірвати (достроково припинити) з ним контракт "про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України на посадах осіб офіцерського складу", укладений з ним 31.07.2020 року.
В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що позивач є батьком неповнолітнього сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебуває на його повному утриманні та проживає разом з ним з березня 2020 року. 31.07.2020 р. між позивачем та ВЧ НОМЕР_3 , НОМЕР_1 був підписаний контракт "про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України на посадах осіб офіцерського складу". Наказом командуючого Сухопутних військ ЗСУ від 28.04.2023 р. № 396 позивача було звільнено з ВЧ НОМЕР_4 з одночасним призначенням на посаду командира взводу радіоелектронної боротьби ВЧ НОМЕР_2 . Отримавши витяг із вказаного наказу, позивач 02.05.2023 р. звернувся з рапортом від 02.05.2023 р. до командування ВЧ НОМЕР_4 , в якому просив залишити його для проходження служби в межах гарнізону за місцем проживання у зв`язку із сімейними обставинами. Після отримання відмови у залишенні у списках ВЧ НОМЕР_4 , позивач звернувся з рапортом від 05.05.2023 р. до цієї ж військової частини про звільнення його за сімейними обставинами.
Одночасно з тим, 05.05.2023 р. позивач звернувся з рапортом до вищестоящого командування - командування ВЧ НОМЕР_1 , в якому просив припинити дію контракту (розірвати контракт), та звільнити його у зв`язку із самостійним вихованням дитини до 18 років. Проте, станом на день звернення з позовом до суду відповіді від ВЧ НОМЕР_1 на рапорт від 05.05.2023 р. позивачем не отримано. 08.05.2023 р. позивачем отримано відповідь ВЧ НОМЕР_4 на рапорти від 02 та 05 травня 2023 року, у якій зазначено про відсутність підстав для звільнення його з військової служби у зв`язку із браком документів. 09.05.2023 р. позивач прибув у розташування взводу РЕБ ВЧ НОМЕР_2 , прийняв посаду і приступив до виконання своїх службових обов`язків за новим місцем служби. 30.05.2023 р. позивачем до ВЧ НОМЕР_2 було подано і зареєстровано за №5338 рапорт про звільнення з військової служби і про дострокове розірвання контракту. 05.06.2023 р. позивачу надано для ознайомлення попередній варіант відповіді на рапорт, за підписом помічника командира ВЧ НОМЕР_2 . Проте, станом на день подання цього позову жодної офіційної відповіді від командування ВЧ НОМЕР_2 позивач так і не отримав. Через зазначені вище обставини, позивач зазначає, що внаслідок переміщення по службі в іншу місцевість його неповнолітня дитина залишилася без батьківського нагляду - і зараз проживає один в орендованій квартирі у м.Новомосковську Дніпропетровської області. Зв`язок з близькими родичами і матір`ю відсутній. З об`єктивних причин спільне проживання його сина разом з позивачем, за місцем фактичного несення військової служби є неможливим і неприпустимим. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.10.2023 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 05.05.2023 року про припинення (розірвання) контракту.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 30.05.2023 року про звільнення з військової служби.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 30.05.2023 року про звільнення з військової служби та за результатами розгляду прийняте рішення відповідно до вимог діючого законодавства.
У задоволенні решти позовної заяви – відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що  рапорт позивача від 05.05.2023 року вх.№ 6257 до командира ВЧ НОМЕР_1 військовою частиною НОМЕР_1 розглянутий не був, оскільки ні наказ по особовому складу про звільнення позивача з військової служби, а ні обґрунтованої відмови у задоволенні цього рапорту, відповідачем-1 прийнято не було, що свідчить про те, що ВЧ НОМЕР_1 допустила протиправну бездіяльність щодо не розгляду рапорту позивача від 05.05.2023 року про припинення (розірвання) контракту. Також, рапорт від 30.05.2023 року до ВЧ НОМЕР_2 про звільнення з військової служби зареєстровано у ВЧ НОМЕР_2 за вх.№ 5338, проте розглянутий також не був. У відзиві на позовну заяву відповідач-2 зазначив, що юридичною службою ВЧ НОМЕР_2 надано попередню відповідь-висновок про не погодження поданого рапорту, а отже відповідь на рапорт від 30.05.2023 року була надана 05.06.2023 року. Зазначив, що попередній висновок помічника командира адресований командиру ВЧ НОМЕР_2 не є рішенням командира ВЧ НОМЕР_2 , яке прийнято за наслідками розгляду рапорту позивача від 30.05.2023 року. Таким чином, оскільки ні наказ по особовому складу про звільнення позивача з військової служби, а ні обґрунтованої відмови у задоволенні цього рапорту, відповідачем-2 прийнято не було, вказане свідчить, що ВЧ НОМЕР_2 допустила протиправну бездіяльність щодо не розгляду рапорту позивача від 30.05.2023 року про звільнення з військової служби на підставі пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 р. № 2232-XII, як військовослужбовця на утриманні якого перебуває дитина віком до 18 років.
Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій ВЧ НОМЕР_2 з надання попередніх висновків у листі-відповіді від 05.06.2023 року за підписом помічника командира ВЧ НОМЕР_2 про відсутність підстав для звільнення позивача на підставі рапорту від 30.05.2023 року (вх.№5338), як таких що надані без врахування наведених ним в рапорті обставин і долучених до рапорту документів, то зважаючи на відсутність порушення відповідачем-2 прав (інтересів) позивача стосовно прийняття рішення про звільнення з військової служби, позовні вимоги у цій частині не підлягають задоволенню.           Водночас, належним способом захисту прав позивача у спірному випадку є зобов`язання ВЧ НОМЕР_5 розглянути його рапорт від 30.05.2023 року про звільнення з військової служби та за результатами його розгляду прийняте рішення відповідно до вимог діючого законодавства.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Військовою частиною НОМЕР_1 подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Вказує, що рапорт має надаватись за підпорядкованості по вертикалі. ОСОБА_1 05.06.2023 звернувся з рапортом до командира Військової частини НОМЕР_2 та зазначив, що в подальшому звернувся до військової частини НОМЕР_1 . Військова частини НОМЕР_2 до складу підпорядкованих підрозділів військової частини НОМЕР_1 не АДРЕСА_1 , про який зазначає позивач не може бути предметом розгляду в даному випадку, оскілки має строк розгляду. Вказує, що позивач мав звернутись до військової частини за підпорядкованістю до якої відноситься військова частина НОМЕР_2 . Зауважує, що військова частина НОМЕР_1 не є належним відповідачем у справі.
В частині відмови у задоволенні позову рішення суду першої інстанції позивачем не оскаржується.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Військовою частиною НОМЕР_2 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу рішення суду першої інстанції  в частині задоволених позовних вимог скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по особовому складу) № 204 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, прийнято на військкому службу за контрактом, зараховано до списків особового складу та призначено старшого лейтенанта запасу ОСОБА_1 інженером-оператором відділення аналізу радіовипромінювань загону оперативно-технічного аналізу ВЧ НОМЕР_3 .
31.07.2020 року між Міністерством оборони України в особі командира ВЧ НОМЕР_1 та громадянином України - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 укладено контракт про проходження військової служби в Збройних Силах України на посадах офіцерського складу.
28.04.2023 року ВЧ НОМЕР_4 зареєстровано рапорт ОСОБА_1 за номером № НОМЕР_6 , яким позивач просив командира ВЧ НОМЕР_4 не переміщувати його по службі в м.Полтава, оскільки це позбавить його повного батьківського піклування за неповнолітньою дитиною.
Наказом командувача сухопутних військ Збройних Сил України від 28.04.2023 року №396 звільнено капітана ОСОБА_1 командира взводу радіоперешкод роти радіоперешкод ВЧ НОМЕР_4 ВЧ НОМЕР_1 призначено командиром взводу радіоелектронної боротьби ВЧ НОМЕР_2 ВЧ НОМЕР_7 .
05.05.2023 року зареєстровано рапорт № 6257 ОСОБА_1 до командира ВЧ НОМЕР_1 про припинення строкового контракту без продовження строку проходження військової служби понад установлений строк та звільнення військовослужбовця, який самостійно виховує дитину віком до 18 років. Додатком до поданого рапорту позивачем надано: копію свідоцтва про розірвання шлюбу, копію свідоцтва про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; довідку про склад сім`ї.
08.05.2023 року за № 304 командиром ВЧ НОМЕР_4 розглянувши подані рапорти позивачем від 02.05.2023 року та від 05.05.2023 року, останнього було повідомлено про відсутність законних підстав для звільнення з військової служби. Запропоновано зібрати документи, що підтверджують самостійне законне виховання дитини та передати до командування ВЧ НОМЕР_2 .
Відповідно до витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_4 (по строковій частині) від 08.05.2023 року № 96 капітана ОСОБА_1 , командира 1 взводу радіоперешкод 1 роти радіоперешкод ВЧ НОМЕР_4 , призначеного наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 28.04.2023 року №396 на посаду командира взводу радіоелектронної боротьби військової частини НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_8 , вважати таким, що справи та посаду здав 08.05.2023 року і вибув до нового місця служби м.Полтава, з 08.05.2023 року виключений зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення.
30.05.2023 року ВЧ НОМЕР_2 зареєстровано рапорт ОСОБА_1 за №5338 про звільнення його з військової служби та про дострокове розірвання контракту на підставі абзацу 10 підпункту "г" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". 
Додатком до рапорту позивачем надано копії: 
свідоцтва про народження ОСОБА_2 ; 
свідоцтва про розірвання шлюбу; 
довідки ВПО ОСОБА_2 ; 
рнокпп ОСОБА_2 ; 
довідки військової частини НОМЕР_3 від 16.12.2021 р. №3040; 
довідки військової частини НОМЕР_4 від 04.03.2022 р. № 110; 
довідки ХСШ І-ІІІ ступеня № 155 ХМР Харківської області від 17.05.2021 р. №01-48/236; 
заяви ОСОБА_1 від 02.05.2023 р. на ім`я Новомосковського міського голови; копію акта КП "Новомосковський комсервіс"; 
заяви ОСОБА_3 від 02.03.2023 р.; 
контракту "про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України на посадах осіб офіцерського складу" від 31.07.2020 р.; 
договору про надання правової допомоги № 07/05-23-1 від 07.05.2023 р.; 
довідки ВПО ОСОБА_1 ; 
довідки про перевірку житлових умов ВЧ НОМЕР_3 ; 
рішення командування ВЧ НОМЕР_3 № 1539 від 13.09.2020 р. про надання дозволу на реєстрацію ОСОБА_1 та його сина ОСОБА_2 ; 
довідки про навчання ОСОБА_2 .
Відповідно до попередньої відповіді-висновку помічника командира ВЧ НОМЕР_9 з правової роботи від 05.06.2023 року, адресований командиру ВЧ НОМЕР_2 , щодо звільнення з лав Збройних Сил України командира взводу радіоелектронної боротьби ВЧ НОМЕР_2 капітана ОСОБА_1 , позивачу відмовлено у звільненні з військової служби через відсутність законних підстав. 
Суд першої інстанції позов задовольнив частково.
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 р. №2232-ХІІ, Сімейного кодексу України.
Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.
Спірні правовідносини врегульовані Законом України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25.03.1992 р. №2232-ХІІ та Сімейним кодексом України.
Згідно із частинами 1, 2 статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (№2232-ХІІ) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (№2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Пунктом 6 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (№2232-ХІІ) передбачені такі види військової служби: 
строкова військова служба; 
військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; 
військова служба за контрактом осіб рядового складу; 
військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу;
військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); 
військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; 
військова служба за призовом осіб офіцерського складу; 
військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
При цьому, підстави для звільнення військовослужбовців з військової служби передбачено статтею 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (№2232-ХІІ). 
Зокрема, пунктом 3 частини 5 вказаної статті зазначено, що під час проведення мобілізації та дії воєнного стану контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):
у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років;
у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;
у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;
у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною;
у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи;
у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;
військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю;
військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;
один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;
військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років;
якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, дід, баба або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.
Тобто абзацом 10 підпункту "г" пунктом 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (№2232-ХІІ) передбачено право звільнення з військової служби на час воєнного стану військовослужбовця, який самостійно виховує дитину (дітей) віком до 18 років.
Матеріалами справи підтверджується, що 05.05.2023 року зареєстровано рапорт №6257 ОСОБА_1 до командира ВЧ НОМЕР_1 про припинення строкового контракту без продовження строку проходження військової служби понад установлений строк та звільнення військовослужбовця, який самостійно виховує дитину віком до 18 років.
30.05.2023 року у ВЧ НОМЕР_2 зареєстровано рапорт ОСОБА_1 за №5338 про звільнення з військової служби та про дострокове розірвання контракту на підставі абзацу 10 підпункту "г" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Відповідно до попередньої відповіді-висновку помічника командира ВЧ НОМЕР_9 з правової роботи від 05.06.2023 року, адресований командиру ВЧ НОМЕР_2 , щодо звільнення з лав Збройних Сил України командира взводу радіоелектронної боротьби ВЧ НОМЕР_2 капітана ОСОБА_1 , позивачу відмовлено у звільненні з військової служби через відсутність законних підстав.
Слід взяти до уваги, що згідно із пунктом 14.10 Розділу XIV "Особливості проходження військової служби, служби в резерві та виконання військового обов`язку в запасі в особливий період" Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 р. №170, звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.
Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. 
Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.
Командири військових частин зобов`язані забезпечити своєчасне здавання посади, проведення усіх необхідних розрахунків з військовослужбовцями, стосовно яких видано наказ по особовому складу про звільнення з військової служби, у порядку, визначеному пунктом 242 Положення, та направлення їх на військовий облік до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки за місцем проживання.
Відповідно до пункту 241 Положення №1153/2008 накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин.
Згідно із правовими нормами пункту 242 Положення №1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання. 
Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік.
Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
З системного аналізу вказаних норм права суд дійшов висновку, що наслідком розгляду рапорту військовослужбовця про його звільнення з військової служби посадові особи, які мають право на його звільнення з військової служби, зобов`язані видати наказ по особовому складу про звільнення такого військовослужбовця з військової служби чи надати обґрунтовану відмову у задоволенні рапорту.
Разом з тим, матеріалами справи підтверджується, що рапорт позивача від 05.05.2023 року вх.№ 6257 до командира ВЧ НОМЕР_1 військовою частиною НОМЕР_1 розглянутий не був, оскільки ні наказ по особовому складу про звільнення позивача з військової служби, а ні обґрунтованої відмови у задоволенні цього рапорту, відповідачем-1 прийнято не було.
Аналіз зазначених обставин дає підстави для висновку, що ВЧ НОМЕР_1 допустила протиправну бездіяльність щодо не розгляду рапорту позивача від 05.05.2023 року про припинення (розірвання) контракту.
Також, рапорт від 30.05.2023 року до ВЧ НОМЕР_2 про звільнення з військової служби зареєстровано у ВЧ НОМЕР_2 за вх.№ 5338, проте розглянутий також не був. У відзиві на позовну заяву відповідач-2 зазначив, що юридичною службою ВЧ НОМЕР_2 надано попередню відповідь-висновок про не погодження поданого рапорту, а отже відповідь на рапорт від 30.05.2023 року була надана 05.06.2023 року.
Водночас, попередній висновок помічника командира адресований командиру ВЧ НОМЕР_2 не є рішенням командира ВЧ НОМЕР_2 , яке прийнято за наслідками розгляду рапорту позивача від 30.05.2023 року.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки ні наказ по особовому складу про звільнення позивача з військової служби, а ні обґрунтованої відмови у задоволенні цього рапорту, відповідачем-2 прийнято не було, вказане дає підстави для висновку, що ВЧ НОМЕР_2 допустила протиправну бездіяльність щодо не розгляду рапорту позивача від 30.05.2023 року про звільнення з військової служби на підставі пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" №2232-XII, як військовослужбовця на утриманні якого перебуває дитина віком до 18 років.
При цьому, матеріали справи не містять (відповідачем-2 не надано) доказів на спростування вищезазначеного.
Вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Зважаючи на відсутність порушення відповідачем-2 прав (інтересів) позивача стосовно прийняття рішення про звільнення з військової служби, позовні вимоги у цій частині не підлягають задоволенню.
Водночас, належним способом захисту прав позивача у спірному випадку є зобов`язання ВЧ НОМЕР_5 розглянути його рапорт від 30.05.2023 року про звільнення з військової служби та за результатами його розгляду прийняте рішення відповідно до вимог діючого законодавства.
В частині відмови в задоволенні позову рішення суду першої інстанції не оскаржужться.
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.
Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України. 
Виходячи з результатів апеляційного перегляду не підлягають розподілу витрати у справі.
Керуючись ст.  241-245,  250,  311,  316,  321,  322    КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 – залишити без задоволення. 
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.10.2023 року – залишити без змін.
Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття 21.02.2024 та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.
В силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом 30-ти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
   
Головуючий - суддя                                                                      Ю. В. Дурасова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова