ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/834/24 Справа № 212/4353/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Колочко О.В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2024 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 212/4353/23

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

сторони:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку»,
відповідачі – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1  ст. 369 ЦПК України,без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами,  апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 вересня 2023 року, яке ухвалено  суддею  Колочко О.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 22 вересня 2023 року, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» (надалі - ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку», ТОВ «ФУ «ЄФКР») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення недоотриманого доходу (збитків).
Позовна заява мотивована тим, що 02.03.2007 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено Договір споживчого кредиту №11124379000, відповідно до умов якого позичальнику надані кредитні кошти в сумі 12 948 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 13,50 % річних, строком з 02.03.2007 по 28.02.2014. 
В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 02.03.2007 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки №11124379000-П, за умовами якого остання поручилась перед Банком за виконання відповідачем ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором.
У зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором, 30.04.2009 ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовною заявою про стягнення заборгованості, яка, станом на 30 квітня 2009 року, становила 4917,41 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ, станом на момент подання позову, становило 37864,06 грн., з яких: 4817,45 доларів США - заборгованість за кредитом, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ, станом на момент подання позову, становило 37094,37 грн., 81,57 доларів США - заборгованість за відсотками, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ, станом на момент подання позову, становило 628,09 грн., 7,86 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення відсотків, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ, станом на момент подання позову, становило 60,52 грн., 10,35 доларів США – пеня за несвоєчасне погашення кредиту, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ, станом на момент подання позову, становило 81,08 грн. 
У зв`язку з тим, що станом на дату подання позову були відсутні механізми примусового стягнення заборгованості в іноземній валюті сума позову була розрахована у гривні за чинним на той час курсом іноземної валюти. 
Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у справі № 2-938/10 від 23 березня 2010 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , заборгованість за кредитним договором у розмірі 37864,06 грн., 378,64 грн. судовий збір, та 30 грн. витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. 
08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу права вимоги за кредитами, відповідно до якої відбулася заміна кредитора у зобов`язані шляхом відступлення права вимоги за кредитним договором та договором забезпечення. 
11 травня 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФУ «ЄФКР», відповідно до чинного законодавства України, за результатами відкритих торгів, був укладений договір № 1370/К про відступлення прав вимоги, згідно з яким 11 травня 2019 року відбулася заміна кредитора у зобов`язанні, шляхом відступлення ПАТ «Дельта Банк» на користь позивача права вимоги за договором споживчого кредиту № 11124379000, укладеного з ОСОБА_1 , та договором поруки, укладеним з ОСОБА_3 .
Станом на 11 травня 2019 року балансова заборгованість становить 7779,75 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ, станом на 11 травня 2019 року (1 дол. США = 26,2058 грн), становило 203874,46 грн. 
Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.03.2020, у справі №2-938/10, замінено стягувача з ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «ФУ «ЄФКР» у виконавчих листа, виданих Жовтневим районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у справі № 2-938/10, відповідно до яких солідарно стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , на користь АКІБ «Укрсиббанк», суму заборгованості за кредитним договором. 
Станом на 13.06.2023 року, зазначене рішення залишається не виконаним, заборгованість за кредитним договором не погашена. 
Заборгованість у гривневому еквіваленті, станом на дату укладення договору відступлення права вимоги 11 травня 2019 року, по відношенню до розміру заборгованості, стягнутої судом 23 березня 2010 року, збільшилась у вигляді неотриманих доходів (збитків) та становить 3881,82 доларів США, яку просив суд стягнути з відповідачів 
Крім того, відповідно до ст.625 ЦК України з відповідачів підлягають стягненню 3% річних від простроченої суми, що на момент пред`явлення позову становить 349,68 доларів США.
Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 вересня 2023 року в задоволенні позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» відмовлено. 
В апеляційній скарзі позивач ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку»  просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на неповне з?ясування  обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;  невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішенням суду стягнуто заборгованість за кредитним договором у гривневому еквіваленті, тоді як кредитним договором визначена валюта кредитування – долари США. Курс долара США зріс, а тому було порушено право позивача, який набув право вимоги за кредитним договором, на отримання переданої в кредит у доларах США суми, яке підлягає захисту шляхом відшкодування збитків у порядку частини першої статті 22 ЦК України. 
Наполягає на тому, що він має право на стягнення недоотриманого доходу (збиків) та 3% річних, відповідно до статті 625 ЦК України.
У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, відповідачка ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Вовк М.В., зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Крім того, просить стягнути з ТОВ Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» судові витрати, понесені нею на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 1 000,00 грн.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 березня 2010 року у справі №2-938/10 позовну заяву ПАТ «УкрСиббанк» задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 заборгованість по кредиту №11124379000 від 02.03.2007 у розмірі 37864,06 грн., судовий збір - 378,64 грн., та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 30 грн. (а.с.5).
Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 березня 2020 року замінено стягувача ПАТ «Укрсиббанк» на його правонаступника ТОВ ФУ «ЄФКР», поновлено пропущений строк пред`явлення виконавчих листів до виконання, виданих у справі №2-938/10, та постановлено видати дублікати виконавчих листів (а.с. 6-8).
Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 серпня 2022 року постановлено видати дублікати виконавчих листів у справі №2-938/10 (а.с.9).
Постановами приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Вірко С.Г. від 02.11.2022 відкриті виконавчі провадження №70214620, №70215175 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ТОВ «ФУ «ЄФКР» заборгованості по кредиту від 02.03.2007 у розмірі 37864,06 грн., судовий збір - 378,64 грн., та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 30 грн.( а.с.10,11).
12 листопада 2016 року ОСОБА_3 зареєструвала шлюб із ОСОБА_4 , прізвище дружини після реєстрації шлюбу « ОСОБА_5 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого повторно 20 червня 2023 року.
Позивач вказує, що, станом на 13 червня 2023 року, рішення суду у справі №2-938/10 від 23.03.2010 залишається не виконаним, заборгованість за кредитним договором відповідачами не погашена.
Позивачем визначена до стягнення сума недоотриманого доходу (збитків) у розмірі 3881,82 доларів США (4917,41 доларів США - 1035,59 доларів США). 
Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України, визначено 3% річних від простроченої суми, яка, на момент пред`явлення позову, становить 349,68 доларів США, за період з 13.06.2020 по 13.06.2023.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ «УкрСиббанк», як кредитор за кредитним договором, відповідно до вимог статей 6, 627 ЦК України та реалізуючи право на звернення до суду і принцип диспозитивності щодо можливості самостійно визначити позовні вимоги та спосіб захисту порушеного права, у 2009 році звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, визначивши заборгованість у валюті гривні України. Спір між сторонами вирішено судом, рішення набрало законної сили. Коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток, а тому правові підстави для стягнення з відповідачів на користь позивача недоотриманого доходу (збитків) (різниці у вартості долару США до гривні) за кредитним договором №11124379000 від 02.03.2007 відсутні. 
Враховуючи, що вимоги позивача про стягнення 3% річних, відповідно до ст. 625 ЦК України, у розмірі 349,68 доларів США, нараховані позивачем на недоотриманий дохід (збиток) у розмірі 3881,82 долари США, і є похідними від цих вимог, а у задоволенні позову в частині стягнення з відповідачів на користь позивача недоотриманого доходу (збитку) відмовлено, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову в частині стягнення 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦК України.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
У пункті 8 статті 16 ЦК України зазначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути  відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України, збитками є:
1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);
2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.
Визначення поняття збитків наводяться також у частині другій статті 224 ГК України, відповідно до якої під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
Відповідно до частини четвертої статті 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.
Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України).
Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані.
Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані.
Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.
Вказаної правової позиції дотримувався також Верховний Суд України в постанові від 18 травня 2016 року у справі № 6-237цс16.
Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України).
Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».
Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України – гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.
Отже, гривня, як національна валюта, вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.
Разом з тим, частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
У даному випадку ПАТ «УкрСиббанк», як кредитор за кредитним договором відповідно до вимог статей 6, 627 ЦК України та реалізуючи право на звернення до суду і принцип диспозитивності щодо можливості самостійно визначити позовні вимоги та спосіб захисту порушеного права, у 2009 році звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за Договором споживчого кредиту №11124379000 від 02.03.2007, визначивши заборгованість у валюті гривні України, вказавши, що саме 37864 гривень 06 копійок є повним розміром заборгованості, включаючи заборгованість за тілом кредиту, заборгованість за відсотками та пеню.
Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 березня 2010 року у справі № 2-938/10 позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , заборгованість за кредитним договором №11124379000 від 02.03.2007 у розмірі 37864,06 грн., судовий збір - 378,64 грн., та витрати на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи 30 грн. 
Рішення суду набрало законної сили 15.06.2010, тобто кредитор ПАТ «УкрСиббанк», який сам визначив заборгованість у валюті гривні України, погодився із судовим рішенням.
Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України відступлення права вимоги є одним зі способів заміни кредитора в зобов`язанні. 
До нового кредитора переходять права первісного кредитора в обсязі й на умовах, що були на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).
08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу права вимоги за кредитами, відповідно до якої відбулася заміна кредитора у зобов`язані шляхом відступлення права вимоги за кредитним договором та договором забезпечення. 
11 травня 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФУ «ЄФКР», відповідно до чинного законодавства України, за результатами відкритих торгів, був укладений договір № 1370/К про відступлення прав вимоги, згідно з яким 11 травня 2019 року відбулася заміна кредитора у зобов`язанні, шляхом відступлення ПАТ «Дельта Банк» на користь позивача права вимоги за договором споживчого кредиту № 11124379000, укладеного з ОСОБА_1 , та договором поруки, укладеним з ОСОБА_3 .
Тобто, позивач ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку», як новий кредитор, набув права вимоги за договором споживчого кредиту № 11124379000тому ж обсязі, що і первісний кредитор ПАТ «УкрСиббанк», який визначив сам визначив заборгованість у валюті гривні України, погодився із судовим рішенням, яким таку заборгованість стягнуто з боржників саме у валюті гривні Україний це рішення є обов?язковим до виконання.
Посилання позивача на те, що курс долара США зріс, а тому було порушено право позивача, який набув право вимоги за Договором споживчого кредиту №11124379000 від 02.03.2007, на отримання суми переданої в кредит у доларах США, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки, як вірно зазначив суд першої інстанції «курсова різниця» жодним чином не може бути упущеною вигодою, оскільки кредитор міг і не отримати такі доходи. Коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток.
Такі правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі №750/8676/15-ц (провадження №14-79цс18).
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення з відповідачів на користь позивача недоотриманого доходу (збитків) (різниці у вартості долару США до гривні) за Договором споживчого кредиту №11124379000 від 02.03.2007.
Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Враховуючи те, що вимоги позивача про стягнення 3% річних. відповідно до ст. 625 ЦК України, у розмірі 349,68 доларів США, нараховані позивачем на недоотриманий дохід (збиток) у розмірі 3881,82 долари США, і є похідними від цих вимог, а у задоволенні позову в частині стягнення з відповідачів на користь позивача недоотриманого доходу (збитку) відмовлено, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відсутості підстав для задоволення позову в частині стягнення 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦК України.
Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Згідно п. в ч. 1 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
За результатами розгляд справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у порядку, визначеному статтею 137 ЦПК України.
Зокрема, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання професійної правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання професійної правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджуються здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робі, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання професійної правничої допомоги (п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 137 ЦПК України).
Як вбачається з матеріалів справи, за надання професійної правничої допомоги за Договором про надання юридичної (правничої)  допомоги  від 20 липня 2023 року, згідно  Акту приймання-передачі правничої допомоги від 20 грудня 2023 року та  квитанції від 20 грудня 2023 року,  відповідачкою  ОСОБА_6  було сплачено адвокату Вовку М.В. за складання відзиву на апеляційну скаргу  1 000,00 грн.,  й  позивачем не доведено суду неспівмірність чи необґрунтованість цих витрат, у зв`язку з чим з позивача ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» на користь відповідачки ОСОБА_6 підлягають стягненню судові витрати, понесені на оплату витрат на професійну правничу допомогу адвоката.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ: 

Апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» - залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 вересня 2023 року - залишити без змін.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» (ЄДРПОУ 34615314) на користь ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 000 (одна тисяча) гривень 00 (нуль) копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 11 січня 2024 року.

Головуючий: 

Судді: