Справа № 127/17241/23
Провадження № 22-ц/801/48/2024
Категорія: 39
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бессараб Н. М.
Доповідач:Панасюк О. С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2024 року	Справа № 127/17241/23	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),
суддів Берегового О. Ю., Шемети Т. М., 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних, індексу інфляції за весь час прострочення виконання зобов`язання за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області у складі судді Бессараб Н. М. від 25 вересня 2023 року,

встановив:

       У червні 2023 року  ОСОБА_1  через свою представницю – адвоката Гущу Я. В. звернувся до суду з цим позовом, за яким просив стягнути з  ОСОБА_2  на його користь 134458 грн 88 к. боргу, що складається з: інфляційного збільшення боргу в сумі 114670 грн 46 к.; 3% річних в сумі 19788 грн 42 к.
       На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 13 квітня 2018 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір позики, за яким він надав ОСОБА_2 у позику грошові кошти у розмірі 15000 доларів США, про що  ОСОБА_2 склав відповідну розписку, згідно з якою зобов`язався повернути кошти в строк до 31 грудня 2018 року. Рішенням Жмеринського міськрайонного суд Вінницької області від 23 липня 2020 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 13 квітня 2018 року станом на 23 липня 2020 року в сумі 253540 грн 34 к. та 1963 грн 33 к. у відшкодування судових витрат. На виконання рішення суду ОСОБА_2 11 червня 2021 року було сплачено ОСОБА_1 17785 грн 10 к. Крім того Жмеринським відділом державної виконавчої служби у Жмеринському районі Вінницької області в межах виконавчого провадження № 70889383 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 : 14 березня 2023 року – 130000 грн 00 к.; 01 травня 2023 року – 65000 грн 00 к.; 17 травня 2023 року – 42718 грн 50 к.
       Кількість днів прострочки рахується з дня винесення судом рішення, яким зафіксовано заборгованість в гривневому еквіваленті: 
       на суму 17785 грн 10 к. – з 23 липня 2020 року по 11 червня 2021 року складає 323 дні; 3% річних складають 17785 грн 10 к.* 3% : 365 * 323 дні = 472 грн 00 к.; втрати від інфляції складають – 1761 грн 25 к.;
       на суму 130000 грн 00 к. – з 23 липня 2020 року по 14 березня 2023 року складає 964 дні, 3% річних складають 130000 грн 00 к. * 3% : 365 * 964 дня = 10300 грн 00 к.; втрати від інфляції складають – 60304 грн 91 к.;
       на суму 65000 грн 00 к. – з 23 липня 2020 року по 01 травня 2023 року складає 1012 дні, 3% річних складають 65000 грн 00 к. * 3% : 365 * 1012 дня = 5407 грн 00 к.; втрати від інфляції складають – 31722 грн 90 к.; 
       на суму 42718 грн 50 к. – з 23 липня 2020 року по 17 травня 2023 року складає 1028 дні, 3% річних складають 42718 грн 50 к. * 3% : 365 * 1028 дня = 3609 грн 42 к.; втрати від інфляції складають – 20881 грн 40 к.;
       Загальна сума нарахувань 3% річних складає 19788 грн 42 к., а інфляційних втрат – 114670 грн 46 к.
       Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25 вересня 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3% річних та інфляційні за весь час прострочення виконання зобов`язання в загальному розмірі 53457 грн 07 к., що складається з суми втрат від інфляції в розмірі 41736 грн 57 к. та 3% річних в сумі 11720 грн 50 к., а також 534 грн 61 к. судового збору та 3976 грн 00 к. витрат на правничу допомогу адвоката. В задоволенні решти суми позовних вимог відмовлено.
       Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки ОСОБА_2 не виконав грошове зобов`язання, розмір якого визначений рішенням суду, то наявні підставі для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та 3% річних в загальному розмірі 53457 грн 07 к.
       В апеляційній скарзі  ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 вересня 2023 року в частині стягнення втрат від інфляції в розмірі 41736 грн 57 к. і ухвалити в цій частині нове – про відмову у позові; здійснити перерозподіл судових витрат.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції щодо стягнення інфляційних втрат є помилковим. Вказував, що заборгованість виникла у нього у зв?язку з невиконанням зобов?язань за договором позики грошових коштів, які виражені в іноземні валюті – долар США. Нормами Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні. Тому положення частини другої статті 625 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) в частині індексу інфляції, може бути застосована лише до порушення грошового зобов`язання у національній валюті гривні. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.
       Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
       Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона підлягає задоволенню з огляду на таке.
       Частинами першою – четвертою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
       Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
       Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
       За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення або змінює рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права (стаття 376 ЦПК України).
       Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Цим вимогам рішення суду першої інстанції відповідає не повністю з огляду на таке.
       Судом встановлено, що рішенням Жмеринського міськрайонного суд Вінницької області від 23 липня 2020 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 13 квітня 2018 року станом на 23 липня 2020 року в сумі 253540 грн 34 к. На виконання цього рішення 26 серпня 2020 року Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області видано виконавчий лист, який було пред`явлено до примусового виконання, що не заперечується сторонами.
       На виконання рішення суду ОСОБА_2 сплачено ОСОБА_1 11 червня 2021 року 17785 грн 10 к.
       Жмеринським ВДВС у Жмеринському районі Вінницької області в межах виконавчого провадження № 70889383 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 : 14 березня 2023 року – 130000 грн 00 к.; 01 травня 2023 року – 65000 грн 00 к.; 17 травня 2023 року – 42718 грн 50 к., що підтверджується банківськими виписками по рахунку та не заперечується сторонами по справі.
       Між сторонами виникло грошове зобов`язання на підставі рішення суду. 
       В частині стягнення 3% річних рішення суду першої інстанції не оскаржується, тому апеляційним судом не перевіряється.
       Згідно з статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України).
       Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність».
       Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України – гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
       Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.
       Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.
       Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
       У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
       Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення.
       За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) – це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.
       Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.
       Отже, індексація внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України – гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.
       Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.
       Разом із тим у випадку порушення грошового зобов?язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.
       Прийняття судового рішення про стягнення грошового боргу в національній валюті не змінює природу грошового зобов`язання як такого, що визначене в іноземній валюті і не є підставою для застосування положень частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції.
       Оскільки між сторонами виникли правовідносини на підставі розписки, за змістом якої ОСОБА_2 позичив у  ОСОБА_1 грошові кошти в іноземній валюті – 15000 доларів США, не вбачається правових підстав для застосування до таких грошових зобов`язань положення закону в частині нарахування індексу інфляції, який регулює порядок сплати боргу, визначеного у гривнях.
       Тому позов ОСОБА_1 в частині стягнення з ОСОБА_2 на його користь індексу інфляції у сумі 41736 грн 57 к. задоволенню не підлягає.
       Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Відтак рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 вересня 2023 року підлягає скасуванню і в частині розподілу судових витрат.
        ОСОБА_1 поніс наступні судові витрати: 1344 грн 58 к. по сплаті судового збору, 10000 грн 00 к. витрат на правничу допомогу адвоката, а всього 11344 грн 58 к. Відповідач ОСОБА_2 поніс судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1610 грн 40 к.
       Враховуючи те, що позов підлягає частковому задоволенню апеляційний суд при вирішенні питання розподілу судових витрат ураховує принцип пропорційності (стаття 141 ЦПК України). Так,  ОСОБА_1 висував вимогу про стягнення з ОСОБА_2 134458 грн 88 к. боргу (інфляційне збільшення боргу в сумі 114670 грн 46 к.+ 3% річних в сумі 19788 грн 42 к.), до задоволення підлягає 3% річних в сумі 11720 грн 50 к., що становить 8,71% від заявленої. 
       Отже з  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 необхідно стягнути 8,71% понесених ним судових витрат, що становить 988 грн 11 к. (11344 грн 58 к. х 8,71%), а з  ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_2 відповідно слід стягнути 1470 грн 13 к. понесених ним судових витрат (1610 грн 40 к. х 91,29%).
       З урахуванням положень частини десятої статті 141 ЦПК України, з  ОСОБА_1 необхідно стягнути на користь ОСОБА_2 482 грн 02 к. (1470 грн 13 к. – 988 грн 11 к.) понесених ним судових витрат.
       Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд
постановив:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.
       Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 вересня 2023 року в частині стягнення втрат від інфляції в розмірі 41736 грн 57 к. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у позові.
       В решті рішення суду залишити без змін.
       Стягнути з ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_2 482 (чотириста вісімдесят дві) грн 02 к. понесених ним судових витрат.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Позивач:  ОСОБА_1 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Головуючий                                                        О. С. Панасюк

Судді:                                                                О. Ю. Береговий

                                                                       Т. М. Шемета