ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
20 березня 2024 року
м. Київ
справа № 212/2901/21
провадження № 51-7692 км 23
Верховний Суд колегією суддів Третьої  судової палати  Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                           ОСОБА_1 ,
суддів                                                                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю: 
секретаря судового засідання                          ОСОБА_4 ,
прокурора                                                                ОСОБА_5 ,
захисника (відеоконференція)                          ОСОБА_6 ,
засудженого (відеоконференція)                     ОСОБА_7 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу з доповненням захисника ОСОБА_6 на вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 березня 2023 року та вирок Дніпровського  апеляційного суду від 19 вересня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020040230001859, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця              м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної  інстанцій обставини
Вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 березня 2023 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до  покарання у виді штрафу в розмірі чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 68 000 грн, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 12 жовтня 2020 року о 13:00 год., рухаючись вулицею Миколи Світальського з боку вулиці Едуарда Фукса в напрямку мікрорайону Індустріальний в Покровському районі м. Кривого Рогу,  керуючи автомобілем «Chevrolet Lacetti», в порушення п.п. 1.5, 2.3 (б), 10.1, 16.13 Правил дорожнього руху, перебуваючи на нерегульованому перехресті з вулицею Женевською, проявив неуважність до дорожньої обстановки, перед початком руху не переконався, що це було безпечним і не створить перешкоду або небезпеку іншим учасникам руху, не надав дорогу мотоциклу «Prince ZS 150-19», що рухався по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку, розпочав виконання маневру повороту ліворуч та допустив зіткнення з мотоциклом «Prince ZS 150-19» під керуванням ОСОБА_8 . Унаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди потерпілий отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження за ознакою тривалого розладу здоров`я більше 21 доби.
Дніпровським апеляційним судом за апеляційною скаргою прокурора вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 у частині призначення додаткового покарання скасовано і ухвалено новий вирок від 19 вересня  2023 року. 
Цим вироком ОСОБА_7  призначено покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді штрафу у розмірі чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 68 000 грн, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки. В решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушеннята особі засудженого, його явну несправедливість внаслідок суворості, просить скасувати вироки судів першої та апеляційної інстанцій і призначити ОСОБА_7 основне покарання у виді штрафу в мінімальному розмірі без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом.  
На обґрунтування своїх вимог захисник посилається на те, що суд першої інстанції, а також і апеляційний суд, призначаючи ОСОБА_7  покарання, не в повній мірі врахували ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу засудженого, який раніше не притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності, характеризується позитивно, має роботу, його поважний вік, а також незначні наслідки, які настали для потерпілого. Також вважає, що не визнання своєї вини не свідчить про неможливість застосування більш м`якого покарання.
Посилається на те, що апеляційний суд, призначивши більш суворе додаткове покарання, залишив поза увагою, що ОСОБА_7 використовує свій власний  транспортний засіб у своєму повсякденному житті, оскільки проживає на значній відстані від маршрутів руху громадського транспорту.
Вказує, що суди не обґрунтували у вироках, чому застосування більш м`якого виду основного покарання та не застосування додаткового покарання не буде достатнім для виправлення засудженого.
У доповненні захисник просить скасувати вирок суду першої та апеляційної інстанцій й закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, та одночасно просить, у разі відсутності підстав для скасування судових рішень і закриття кримінального провадження, скасувати вироки судів першої та апеляційної інстанцій і призначити ОСОБА_7 основне покарання у виді штрафу в мінімальному розмірі без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом.  
На обґрунтування поданого доповнення зазначає, що при проведенні досудового розслідування була проведена автотехнічна експертиза на підставі показань потерпілого і даних протоколу слідчого експерименту за його участю, при цьому час руху по дузі автомобіля під керуванням обвинуваченого не був заданий експерту.
Не погоджується із рішенням суду про часткове задоволення клопотання про призначення автотехнічної експертизи під час судового розгляду тільки на підставі показань обвинуваченого, без дослідження події дорожньо-транспортної пригоди за показаннями потерпілого, оскільки експертиза проведена без врахування технічних характеристик транспортного засобу під керуванням обвинуваченого щодо його габаритних розмірів та мінімально можливого радіусу розвороту по зовнішньому передньому колесу, який дорівнює 9,9 м.
Вважає, що судами обох інстанції було безпідставно відмовлено у проведенні додаткової автотехнічної експертизи, оскільки експертам необхідно було поставити питання, які стосуються механізму дорожньо-транспортної пригоди з урахуванням показань обвинуваченого, потерпілого, даних слідчих експериментів, оскільки за показаннями потерпілого час тривалої небезпеки на шляху  21,9 м експертами не був визначений, а за показаннями обвинуваченого час тривалої небезпеки для водія ОСОБА_8 становить мінімум 6,6 секунди; експертом не була визначена швидкість руху автомобіля під керуванням обвинуваченого, час руху автомобіля під керуванням обвинуваченого з моменту зміни ним напрямку руху і до моменту зіткнення, а віддалення мотоциклу від місця зіткнення в момент виникнення небезпеки встановлено тільки на підставі показань потерпілого без врахування фактичних обставин справи.
Вказує, що судом не надана оцінка показанням потерпілого про те, що він до моменту зіткнення не застосовував гальмування, що свідчить, на його думку, про те, що потерпілий не побачив завчасно автомобіль під керуванням обвинуваченого, а отже потерпілий не міг бачити принаймні всю траєкторію руху автомобіля під керуванням обвинуваченого та розташування цього автомобіля на проїзній частині.
Стверджує, що суд зробив висновок про винуватість обвинуваченого виключно на підставі показань потерпілого, не перевіривши їх та не надавши їм належної оцінки, адже на місці дорожньо-транспортної пригоди відсутні сліди гальмування мотоцикла під керуванням потерпілого; не взяв до уваги показання                       ОСОБА_7 , який стверджував, що в момент початку виконання ним маневру повороту ліворуч будь-яких перешкод не бачив.
Вказує, що між показаннями потерпілого на слідчому експерименті та в суді є суттєва різниця, якій суд не надав жодної оцінки, однак обґрунтував на цих показаннях свій висновок про винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину.
Позиції учасників судового провадження
Захисник і засуджений підтримали подану касаційну скаргу з доповненням і просили її задовольнити саме щодо касаційних вимог, викладених у доповненні до скарги.
Прокурор заперечував проти задоволення касаційної скарги.
Інші учасники судового провадження були повідомлені про дату, час та місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про його відкладення не надходило.
Мотиви Суду
За змістом статей 433, 438 КПК України суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, а тому перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, які не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, зокрема не дослідження певних доказів та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Крім цього, касаційний суд не може втручатися в аспекти оцінки судами нижчих інстанцій дослідженої ними сукупності належних, допустимих і достовірних доказів на предмет підтвердження чи не підтвердження ними обставин, які підлягають доказуванню в провадженні. Таку оцінку кожен суд здійснює незалежно і самостійно шляхом формування власного внутрішнього переконання як щодо кожної з обставин, які підлягають доказуванню, так і стосовно винуватості особи у вчиненні інкримінованого їй злочину в цілому. 
Тому колегія суддів касаційного суду відхиляє доводи касаційної скарги захисника щодо неправильної, на його думку, оцінки судами досліджених доказів за відсутності або безпідставності конкретних доводів щодо неналежності, недопустимості чи недостовірності окремих досліджених судом доказів.
Відповідно до змісту ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до положень статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, висновок судів про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення зроблено з дотриманням вимог ст. 23 КПК України на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено та перевірено під час судового розгляду, а також оцінено відповідно до вимог ст. 94 цього Кодексу.
Зокрема, мотивуючи свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_7  у вчиненні інкримінованого правопорушення, суд послався у вироку на показання потерпілого ОСОБА_8 , який зазначав,що 12 жовтня 2020 року о 13:30 год. він на власному мотоциклі їхав по вулиці Світальського у бік вулиці Тухачевського зі швидкістю приблизно 50 км/год; смуга для руху була одна, він їхав ближче до центру смуги, перед ним інших транспортних засобів не було, були автомобілі у зустрічному напрямку, оглядовість нічим не обмежувалася, пішоходів не було. 
Коли він виїхав на перехрестя з вулицею Женевською, то побачив автомобіль Шевроле Лачетті, який рухався у зустрічному напрямку по лівій стороні смуги і який, не зупиняючись, почав виконувати маневр повороту, при цьому прискорюючись, та створив для нього перешкоду, й він зіткнувся з автомобілем у праву середню його частину, зокрема у задні праві двері. Все відбулося раптово й він не зміг зреагувати. Прийшов в себе вже у «швидкій». Лікувався у міській лікарні 120 днів з травмою хребта. Потерпілий будь-якої допомоги не надавав, шкоду не відшкодував. Під час проведення слідчого експерименту за його участю він розповів усі обставини ДТП.
Також судом було безпосередньо досліджено протокол слідчого експерименту від 23.03.2021 зі схемою та фототаблицею за участю потерпілого ОСОБА_8 , який в присутності двох понятих показав, що місце зіткнення знаходиться на відстані               3,3 м від лівого краю дороги вул. М. Світальського та у 5,5 м до дальньої межі                    вул. Женевської за напрямком руху до мікрорайону «Індустріальний». 
Потерпілий ОСОБА_8 , керуючи діями водія на статистичному автомобілі, встановив його положення, у якому перебував автомобіль Шевроле в момент зміни напрямку руху та виконання маневру лівого повороту. При цьому ОСОБА_8 пояснив, що не може вказати швидкість, з якою рухався автомобіль Шевроле, але під час виконання повороту він прискорився. Під час слідчого експерименту була встановлена відстань, яку подолав автомобіль Шевроле з моменту зміни напрямку руху до місця зіткнення, що складає 8,2 м, та визначено положення автомобіля в момент зміни напрямку руху: 3,7 м від правої межі вул. М. Світальського та 7,8 м до дальньої межі вул. Женевської за напрямком руху до мікрорайону «Індустріальний».
Також ОСОБА_8 встановив статистичний мотоцикл у положення, у якому він перебував в момент зміни напрямку руху автомобілем Шевроле, а саме 3,3 м від лівого краю та 21,9 м до місця зіткнення. ОСОБА_8 пояснив, що рухався зі швидкістю 50 км/год, до зіткнення гальмування та відворот керма не застосовував (т.1 а.п. 68-73).
Окрім того, судом була дана належна оцінка даним протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 12 жовтня 2020 року з фототаблицею, проведеного в період часу з 13.30 години до 14.20 години, яким була зафіксована обстановка місця дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася на нерегульованому перехресті нерівнозначних доріг у м. Кривий Ріг, а саме на перехресті                                      вул. М. Світальського та вул. Женевської. 
Було досліджено складену схему до цього протоколу, на якій зафіксовано сліди на дорожньому покритті та їх розташування, дорожня розмітка. На автомобілі «Chevrolet Lacetti», НОМЕР_1 , виявлені пошкодження: зчіс фарби та вм`ятина на задніх правих дверцятах; на мотоциклі «Prince ZS 150-19», НОМЕР_2 , виявлені пошкодження, зокрема деформовано переднє крило, зчіси на правому боці (т.1 а.п. 57-63).
Також суд послався у вироку на дані висновку експерта № 2003 від 11.12.2020,  відповідно до якого спричиненні потерпілому тілесні ушкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відносяться до ушкоджень середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я більше 21 доби (т.1 а.п. 65-67, 102).
Також судом був досліджений протокол слідчого експерименту від 21.05.2022 зі схемою та фотознімками, згідно з яким обвинувачений ОСОБА_7 в присутності двох понятих, за участю захисника ОСОБА_6 пояснив, що, наближаючись до перехрестя з вул. Женевською, він зменшував швидкість руху автомобіля майже до повної зупинки, після чого, продовжуючи рух прямо, почав прискорюватись і в певний момент почав виконувати маневр лівого повороту, під час якого зупинився, надаючи дорогу пішоходу, яка перетинала проїзну частину вул. Женевської. 
Після того, як пішохід залишила смугу руху автомобіля, ОСОБА_7 відновив рух та одночасно з цим відчув удар в правій бік автомобіля. До удару мотоцикл, з яким відбулося зіткнення, він не бачив. Перед виконанням маневру лівого повороту жодних автомобілів у русі та мотоциклів у попутному та зустрічному напрямках попереду ОСОБА_7 не було. Під час слідчого експерименту були проведені заміри відстаней розташування автомобіля в момент зміни напрямку руху (№ 1), відтворено траєкторія руху автомобіля від місця № 1 до місця зупинки під час надання переваги в русі пішоходу (місце № 2 на схемі). Встановлено відстань по дузі лівого повороту, яку подолав автомобіль, і час такого руху. Також ОСОБА_7 пояснив, що до зіткнення не бачив мотоцикл, а тому вказати траєкторію та швидкість руху останнього не може (т. 1 а. п. 196-201).
Кпім цього суд безпосереднього дослідив висновок експерта № СЕ-19/104-21/10021-ІТ від 30.03.2021 за результатами судової інженерно-транспортної експертизи, згідно з яким в діях водія ОСОБА_7 по керуванню автомобілем «Chevrolet Lacetti» вбачається невідповідність вимогам п. 10.1, 16.13 ПДР України, що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з цією ДТП. В діях водія ОСОБА_8 по керуванню мотоциклом «Prince ZS150-19» невідповідності вимогам Правил дорожнього руху України, які б могли знаходиться у причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, не вбачаються (т.1               а.п. 76-79).
Судовий експерт ОСОБА_9 , який проводив цю експертизу, в суді роз`яснив застосовані методики дослідження, вказав на вихідні дані, якими керувався при проведенні експертизи, та пояснив проведені ними розрахунки і логіку їх застосування при технічній оцінці дорожньо-транспортної пригоди та дій водіїв. При цьому підтвердив, що небезпеку для руху створив автомобіль під керуванням обвинуваченого, маневруючи вліво.
Також судом було надано належну оцінку висновку  експерта № 4233-22 від 26.10.2022 за результатами судової автотехнічної експертизи, відповідно до якого, у разі якщо водій автомобіля Chevrolet-Lacetti ОСОБА_7 перед початком маневру ліворуч мав об`єктивну можливість виявити необхідність виконувати зупинку на перехресті для надання переваги в русі пішоходу (пішоходам), що перетинали проїзну частину, на яку він повертав, то в даній дорожньо-транспортній ситуації та при заданих вихідних даних його дії, що не відповідали вимогам п. п. 10.1, 16.13 ПДР України, з технічної точки зору знаходилися у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди. 
У разі, якщо водій автомобіля Chevrolet-Lacetti ОСОБА_7 перед початком маневру ліворуч не мав об`єктивної можливості виявити необхідність виконувати зупинку на перехресті для надання переваги в русі пішоходу (пішоходам), які перетинали проїжджу частину, на яку він повертав, то в даній дорожньо-транспортній ситуації та при заданих вихідних даних в його діях невідповідності вимогам Правил дорожнього руху України не вбачається, і його дії з технічної точки зору у причинному зв`язку з настанням події дорожньо-транспортної пригоди не знаходилися. 
В даній дорожньо-транспортній ситуації та при заданих вихідних даних в діях водія мотоцикла Prince ZS 150-19 ОСОБА_8 невідповідності вимогам ПДР України не вбачається, і його дії з технічної точки зору у причинному зв`язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригодине знаходилися (т. 2 а. п. 1-7). 
Допитаний в суді апеляційної інстанції судовий експерт ОСОБА_10 у повному обсязі підтвердив зроблений ним висновок від 26.10.2022 за результатами судової автотехнічної експертизи.
Крім того, суд з огляду на висновок автотехнічної експертизи взяв до уваги показання обвинуваченого, надані як під час допиту, так і під час судового розгляду, який вказував, що, повертаючи на перехресті, він призупинився, щоб надати дорогу пішоходам, які переходили проїзну частину дороги і яких він бачив на пішохідному переході, а тому суд дійшов обґрунтованого висновку, що в діях обвинуваченого є невідповідність вимогам Правил дорожнього руху України, які перебувають у причинному зв`язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди.
На підставі досліджених доказів судами було обґрунтовано встановлено наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями обвинуваченого ОСОБА_7 , який порушив п. 10.1, 16.13 ПДР України, та наслідками у вигляді настання дорожньо-транспортної пригоди, під час якої потерпілий ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження.
Колегія суддів погоджується із висновками суддів щодо кваліфікації дій               ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Судом апеляційної інстанції були належно перевірені доводи сторони захисту, які здебільшого є аналогічними доводам у доповненні до касаційної скарги, та визнані необґрунтованими, зокрема й доводи про те, що при проведенні досудового розслідування була проведена експертиза за варіантом подій дорожньо-транспортної пригодитільки на підставі показань потерпілого й за результатними слідчого експерименту за його участю.
Як убачається із матеріалів кримінального провадження, постановою слідчого СВ Криворізького РУП ГУНП Дніпропетровської області від 24.03.2021 було призначено інженерно-транспортну експертизу за експертною спеціальністю 10.1 «дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортної пригоди». На вирішення експертизи були поставлені наступні питання: 1) Невідповідність яким вимогам Правил дорожнього руху, що знаходяться в причинному зв`язку з  дорожньо-транспортною пригодою, вбачається в діях водія ОСОБА_7 ; 2) Невідповідність яким вимогам Правил дорожнього руху, що знаходяться в причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, вбачається в діях водія ОСОБА_8 (т. 2 а.п. 104).  
За результатами експертизи була встановлена невідповідність дій обвинуваченого ОСОБА_7 при керуванні транспортним засобом п.п. 10.1, 16.3 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою. Обвинувачений порушив правила проїзду перехрестя, де зобов`язаний був надати перевагу у русі мотоциклу під керуванням потерпілого, й був зобов`язаний при цьому зупинити свій транспортний засіб перед дорожньою розміткою перед краєм проїзної частини, яку необхідно пересікти, не утворюючи перешкод для пішоходів. Ця експертиза була проведена на підставі дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортної пригоди.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_6 заявив клопотання про проведення повторної судової автотехнічної експертизи, на вирішення якої просив поставити наступні питання: 1) Невідповідність яким вимогам ПДР України, що знаходяться в причинному зв`язку з ДТП, вбачається в діях подія ОСОБА_7 ;                                                 2) Невідповідність яким вимогам ПДР України, що знаходяться в причинному зв`язку з ДТП, вбачається в діях водія ОСОБА_8 . 
В обґрунтування клопотання посилався на те, що під час досудового розслідування була проведена судова автотехнічна експертиза за варіантом події лише на підставі показань потерпілого ОСОБА_8 та на підставі проведеного з потерпілим слідчого експерименту. Також вказував, що під час проведення експертизи час руху по дузі автомобіля під керуванням обвинуваченого не був заданий експертові, оскільки потерпілий не зміг на слідчому експерименті вказати швидкість руху автомобіля. 
При цьому в похідних даних та при проведенні експертизи не було враховано та задано експерту, що на місці дорожньо-транспортної пригодив напрямку руху мотоцикла перед перехрестям розташований нерегульований пішохідний перехід, а тому ОСОБА_8 за умови дотримання ним Правил дорожнього руху України повинен був зменшити швидкість. Крім того, місце зіткнення транспортних засобів було визначено слідчим лише на підставі показів потерпілого та розташованого на місці зіткнення сліду юзу. Таким чином, на думку захисника, експертизу потрібно було провести по двом варіантам механізму дорожньо-транспортної пригоди: з показань водія ОСОБА_7 та з показань водія ОСОБА_8 , але з врахуванням наявності перед перехрестям пішохідного переходу і відповідної дорожньої розмітки та дорожнього знаку «Пішохідний перехід» (т. 1 а.п. 211-215).
Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу ухвалою від 15.07.2022 відмовив у проведенні повторної автотехнічної експертизи за показаннями потерпілого та призначив судову автотехнічну експертизу за варіантом показань обвинуваченого, наданих під час проведення слідчого експерименту за його участю, на вирішення якої поставив питання: 1) Невідповідність яким вимогам ПДР України, що знаходяться в причинному зв`язку з ДТП, вбачається в діях подія ОСОБА_7 ; 2) Невідповідність яким вимогам ПДР України, що знаходяться в причинному зв`язку з ДТП, вбачається в діях водія ОСОБА_8  (т. 1 а.п. 219-221).
Колегія суддів вважає, що місцевий суд, задовольнивши частково клопотання захисника про проведення повторної судової автотехнічної експертизи, порушень вимог КПК України не допустив та свій висновок належним чином мотивував. 
Щодо доводів про безпідставну відмову про проведення додаткової автотехнічної експертизи, то як убачається, в цьому кримінальному провадженню було проведено дві судові експертизи, на підставі судом першої інстанції було встановлено, що обвинувачений, керуючи автомобілем на нерегульованому перехресті, створив перешкоду та не надав дорогу потерпілому, який керуючи мотоциклом, рухався у зустрічному напрямку прямо, внаслідок чого транспортні засоби зіткнулися, й потерпілий отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості. В діях потерпілого не встановлені невідповідності вимогам Правил дорожнього руху, які б могли знаходитись у причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою. 
Суд першої інстанції належним чином дослідив та оцінив обидва висновки експертизи та дійшов висновку про те, що обидва експертні висновки є достовірними, відповідають вимогам статей 101, 102 КПК України, не суперечать один одному. 
Не вбачаються обґрунтованими й доводи про те, що судом не надана оцінка показанням потерпілого про те, що він до моменту зіткнення не застосовував гальмування, які  свідчать, що потерпілий не побачив завчасно автомобіль під керуванням обвинуваченого, оскільки його показання узгоджуються із висновками експертиз. Також судом було детально проаналізовано показання потерпілого, надані в суді першої інстанції та досліджені дані протоколу слідчого експерименту за його участю, будь-яких розбіжностей судом не було встановлено й обґрунтовано визнано ці докази допустимими.
Доводи захисника, наведені ним у касаційній скарзі, про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення і даним про особу засудженого через суворість, зокрема щодо додаткового покарання, на думку колегії суддів, є необґрунтованими.
Положеннями ч. 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний урахувати ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, дані про особу винного та обставини, які пом`якшують чи обтяжують покарання.
Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.
Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, який розглядає кримінальне провадження по суті, й повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання.
Дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання мають межі, визначені статтями 409, 414, 438 КПКУкраїни,які передбачають повноваження судів апеляційної та касаційної інстанцій скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема, коли покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Згідно з положеннями ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) КК України, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання й тим видом і розміром покарання, яке мало бути призначене, враховуючи обставини, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суди дотрималися вимог ст. 65 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу винного й навели у вироках переконливі мотиви ухваленого рішення.
Зокрема, судом першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, при призначенні основного виду покарання, а саме штрафу у розмірі чотирьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 68 000 грн, враховано дані про особу винного, який не судимий, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, під наглядом лікарів психіатра та нарколога не перебуває, працює, є пенсіонером, а також відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання. 
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість призначення ОСОБА_7 основного покарання у виді штрафу в розмірі чотирьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, вказавши переконливі аргументи та підстави для ухвалення такого рішення. 
Окрім того, положеннями ч.1 ст. 420 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі: необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення; необхідності застосування більш суворого покарання; скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції; неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
Переглядаючи це кримінальне провадження в апеляційному порядку за скаргою прокурора, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 більшого розміру додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом.
Такий висновок апеляційний суд зробив з урахуванням не тільки наслідків, що настали, а й характеру та мотивів допущених особою порушень Правил дорожнього руху, особу винного, його ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину. Також апеляційним судом ураховано ставлення обвинуваченого до скоєного, а саме те, що він свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав, про що категорично наголосив в суді апеляційної інстанції.
На думку суду колегії суддів касаційної інстанції, такі висновки суду апеляційної інстанції з урахуванням обставин цього кримінального провадження відповідають принципам індивідуалізації та справедливості призначення покарання.
З огляду на викладене, переконливих доводів, які ставлять під сумнів законність рішення суду апеляційної інстанцій, умотивованість його висновків щодо правильності призначення як основного, так і додаткового покарання, у касаційній скарзі не вбачається. Призначене засудженомуОСОБА_7 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 ККУкраїни.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, у матеріалах провадження під час касаційного розгляду в межах, визначених ст. 433 КПК України, не встановлено.
Тому, керуючись положеннями ст. ст. 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від                   13 березня 2023 року та вирок Дніпровського  апеляційного суду від 19 вересня 2023 року щодо  ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу з доповненням захисника ОСОБА_6  - без задоволення.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення,                                            є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                                            ОСОБА_3