ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/161/24	Головуючий по 1 інстанції	
Справа № 700/421/23 Категорія: 305010300 	Бесараб Н.В. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Гончар Н. І. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2024 року	м. Черкаси	

                       Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

       секретар Любченко Т.М.

       учасники справи:
       позивач – ОСОБА_1 ;
       відповідачі – Державна казначейська служба України, Черкаська обласна прокуратура, Головне управління Національної поліції в Черкаській області;
       особа, яка подала апеляційну скаргу – Головне управління Національної поліції в Черкаській області;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Черкаській області на рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 23 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Черкаської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Черкаській області про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и в:

       11.05.2023 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Черкаської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Черкаській області про відшкодування моральної шкоди.
       В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 24.04.2019 року начальником СВ Лисянського відділення поліції Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області Шульжинською В.В. у кримінальному провадженні № 12019250200000092 від 18.04.2019 року йому було вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення – злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.
       29.05.2019 року у вказаному кримінальному провадженні старшим слідчим СВ Лисянського ВП Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області Пономаренком С.О. складено обвинувальний акт про вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, який був затверджений начальником Лисянського відділу Звенигородської місцевої прокуратури Іщенком О.М. і направлений для розгляду до суду.
       Згідно даного обвинувального акту він обвинувачується в тому, що 13.02.2019 року близько 23 години 20 хвилин перебуваючи на річці Гнилий Тікич с. Бужанка, Звенигородського району, Черкаської області, незаконно придбав – знайшовши, пістолет, який у подальшому забрав та переносив до місця свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та який згідно висновку експерта від 16.04.2019 року №1/485, є гладкоствольною короткоствольною вогнепальною зброєю – пістолет «Zoraki mod.914-S», промисловий № НОМЕР_1 , промислового виробництва фірми «Atak arms ltd.» Туреччина. Вказаний пістолет придатний для здійснення пострілів пістолетними шумовими та газовими пістолетними патронами калібру 9 мм Р.А., патроном роздільного спорядження (куля, картеч та ін. діаметром до 6,5 мм), використовуючи при цьому штатні газові чи холості патрони, при цьому стріляні снаряди набувають достатньої вражаючої здатності для заподіяння людині чи тварині небезпечних для життя або смертельних ушкоджень. 14.02.2019 року близько 00:40 годин ОСОБА_1 переносив вказаний пістолет у кишені своєї куртки, коли на нього здійснили напад ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , та під час бійки він його загубив. Зазначений пістолет того ж дня було виявлено та вилучено працівниками поліції по АДРЕСА_2 під час огляду місця події, неподалік місця, де ОСОБА_1 наносили тілесні ушкодження. За результатами судового розгляду кримінального провадження вироком Лисянського районного суду Черкаської області від 18.03.2021 року, залишеного ухвалою Черкаського апеляційного суду від 09.08.2021 року без змін, він був визнаний невинуватим та виправданий у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України. Таким чином, з 24.04.2019 року по 09.08.2021 року, тобто 27 місяців 16 днів, внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності він незаконно перебував під слідством та судом.
       Через незаконне притягнення до кримінальної відповідальності він зазнав моральних страждань, що зумовлені значним (понад два роки) періодом перебування під слідством та судом, вимушеними змінами у життєвих зв`язках, погіршенням стосунків з оточуючими та появою негативних психоемоційних змін. Він втратив почуття справедливості та довіри до правоохоронних органів, які грубо порушуючи загальні засади кримінального провадження, незаконно притягнули його до кримінальної відповідальності за те, що він не вчиняв, і лише заради того, щоб показати видимість своєї роботи щодо виявлення фактів незаконного поводження зі зброєю, бойовими припасами або вибуховими речовинами. У зв`язку з виконанням громадського обов`язку, злочинними діями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 йому були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок яких він став інвалідом ІІ групи, що підтверджується матеріалами кримінального провадження та довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, а тому незаконне притягнення його до кримінальної відповідальності зумовило необхідність залучення додаткових значних фізичних, душевних, матеріальних ресурсів для відновлення попереднього стану. Незаконне притягнення до кримінальної відповідальності поставило під сумнів його активну громадську позицію щодо боротьби з порушниками громадського порядку. З оглядом на це, для відновлення стану його душевного спокою, він оцінює завдану моральну шкоду у розмірі 100 мінімальних заробітних плат, що станом на час подання позовної заяви складає 670000 грн. і вважає що такий розмір моральної шкоди є співрозмірним, поміркованим та реальним, а також відповідає характеру та ступеню перенесених ним моральних (немайнових) страждань і має бути відшкодований у повному розмірі. Розрахунок моральної шкоди: 100 мінімальних заробітних плат х 6700 грн. (мінімальна заробітна плата з 01 січня 2023 року) = 670000 грн.
       З урахуванням вищенаведеного просив стягнути з Державного бюджету України на його користь моральну шкоду у розмірі 670000 грн. шляхом списання цих коштів Державною казначейською службою України з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України. Крім того, просив стягнути понесені судові витрати.
       Рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 23 жовтня 2023 року позов ОСОБА_1 – задоволено частково.
       Стягнуто із Держави Україна шляхом списання коштів з відповідного казначейського рахунку за рахунок коштів державного бюджету України на користь ОСОБА_1 200000 (двісті тисяч) гривень моральної шкоди.
       В задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
       Визначаючи розмір моральної шкоди у розмірі 200000,00 грн., що перевищує гарантований законодавством України мінімальний розмір шкоди станом на 2023 рік, суд першої інстанції виходив з вимог виваженості та поміркованості, врахувавши характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач, можливість відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
       Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Головне управління Національної поліції в Черкаській області подало апеляційну скаргу та просить змінити рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 23 жовтня 2023 року та викласти його в новій редакції: стягнути з держави України за рахунок коштів Державного бюджету на користь ОСОБА_1 184473 грн. відшкодування моральної шкоди. В іншій частинні рішення залишити без змін.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що суд визначив мінімальний розмір моральної шкоди у розмірі 181972 грн. 00 коп., проте з незрозумілих причин задовольнив позов вище мінімальної суми та стягнув 200000 грн. моральної шкоди, а тому ухвалив незаконне та необґрунтоване рішення у справі.
       Скаржник зазначає, що суд першої інстанції, посилався на те, що заходи забезпечення кримінального провадження щодо ОСОБА_1 не застосовувалися, обшуки за місцем його роботи та проживання не проводилися, арешт на його майно не накладався, проте прийшов до висновку про збільшення мінімального розміру моральної шкоди, а тому ухвалив рішення з порушення норм матеріального та процесуального права.
       Стверджує, що суд першої інстанції під час розгляду справи та винесенні рішення посилався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 22.04.2019 у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19), проте здійснив невірне її тлумачення та не врахував, що позивачем не надано жодних доказів, які підтверджували завдання моральної шкоди у розмірі більшому ніж передбачено ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
       Звертає увагу на те, що під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження заходи забезпечення кримінального провадження щодо ОСОБА_1 не застосовувалися, обшуки за місцем його роботи та проживання не проводилися, арешт на його майно не накладався, а також те, що позивачем процесуально не доведено в контексті норм ст. 76-80 ЦПК України, зокрема належними, допустимими, достовірними доказами у письмовій чи електронній формі, висновком експерта, показаннями свідків, завдання йому моральної шкоди, у розмірі, заявленому в позовній заяві.
       Вважає, що застосовуючи правило ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та період перебування позивача під слідством та судом, а також виходячи з розміру мінімальної заробітної плати який відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», станом на 01 січня 2023 року встановлено - 6 700 грн., розмір моральної шкоди у гарантованому державою мінімальному розмірі, складає 184473,33 грн. (мінімальна заробітна плата 6 700) х 27 місяці 16 днів).
       Державна казначейська служба України подала відзив на апеляційну скаргу, у якому підтримує апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Черкаській області у повному обсязі та вважає, що рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 23 жовтня 2023 року належить змінити зменшивши суму відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 з 200000,00 грн. до 184473,33 грн., або на 15526,67 грн.        Від ОСОБА_1 та Черкаської обласної прокуратури відзив на апеляційну скаргу не надходив.
       Сторони повідомлені належним чином про дату, час та місце судового засідання.
       Заслухавши учасників справи, які взяли участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.
       Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
       Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
       Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Оскаржуване судове рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вище вимогам.
       Як вбачається з матеріалів справи, 24.04.2019 року начальником СВ Лисянського відділення поліції Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області Шульжинською В.В. у кримінальному провадженні № 12019250200000092 від 18.04.2019 року ОСОБА_1 було вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.
       29.05.2019 року старшим слідчим СВ Лисянського ВП Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області Пономаренком С.О. складено обвинувальний акт про вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, який був затверджений начальником Лисянського відділу Звенигородської місцевої прокуратури Іщенком О.М. і направлений для розгляду до суду.
       Згідно обвинувального акту ОСОБА_1 обвинувачується в тому, що 13.02.2019 року близько 23 години 20 хвилин перебуваючи на річці Гнилий Тікич в с. Бужанка, Звенигородського району, Черкаської області, незаконно придбав – знайшовши, пістолет, який у подальшому забрав та переносив до місця свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , пістолет, який згідно висновку експерта від 16.04.2019 року № 1/485, є гладкоствольною короткоствольною вогнепальною зброєю – пістолет «Zoraki mod.914-S», промисловий № НОМЕР_1 , промислового виробництва фірми «Atak arms ltd.» Туреччина. Вказаний пістолет придатний для здійснення пострілів пістолетними шумовими та газовими пістолетними патронами калібру 9 мм Р.А., патроном роздільного спорядження (куля, картеч та ін. діаметром до 6,5 мм) використовуючи при цьому штатні газові чи холості патрони, при цьому стріляні снаряди набувають достатньої вражаючої здатності для заподіяння людині чи тварині небезпечних для життя або смертельних ушкоджень. 14.02.2019 року близько 00:40 годин ОСОБА_1 переносив вказаний пістолет у кишені своєї куртки, коли на нього здійснили напад ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та під час бійки він його загубив. Вказаний пістолет того ж дня було виявлено та вилучено працівниками поліції по АДРЕСА_2 під час огляду місця події, неподалік місця, де ОСОБА_1 наносили тілесні ушкодження.
       Вироком Лисянського районного суду Черкаської області від 18.03.2021 року, ОСОБА_1 був визнаний невинуватим та виправданий у зв`язку з недоведеністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.
       Ухвалою від 20.04.2021 року було виправлено описку у вироку Лисянського районного суду Черкаської області за обвинуваченням ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 263 КК України та змінено дату ухваленого вироку на «19.04.2021 року».
       Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 09.08.2021 року вирок Лисянського районного суду Черкаської області від 18.03.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 263 КК України залишено без змін. 
       Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. 
       Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).
       Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності
       Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
       Згідно з частиною першою статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
       Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди.
       Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
       Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
       Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
       Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
       Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
       Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, №68490/01, §62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
       Згідно з статтею 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.
       Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.
       У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду (частина друга зазначеної статті).
       Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.
       Згідно з пунктом п`ятим статті 3 вказаного Закону у наведених в статті 1 Закону випадках громадянинові підлягає відшкодуванню моральна шкода.
       Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частина п`ята та шоста статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).
       Згідно з частинами другою, третьою статті 13 вищевказаного Закону розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
       Наведене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.
       З урахуванням засад виваженості, розумності та справедливості суд може збільшити розмір відшкодування, обмеження максимального розміру моральної шкоди Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено.
       У постанові Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі №210/5290/17 зазначено, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.
       В постанові Великої Палати Верховного суду від 20 вересня 2018 року у справі №686/23731/15-ц зроблено висновок, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.
       Аналогічні правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 та постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 754/8730/19, від 23 вересня 2021 року у справі № 295/13971/20, від 29 вересня 2021 року у справі № 607/16567/20.
       Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення.
       Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
       Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
       Суд першої інстанції, встановивши, що позивач ОСОБА_1 обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та був визнаний невинуватим та виправданий у зв`язку з недоведеністю в його діях складу кримінального правопорушення, дійшов правильного висновку про те, що внаслідок зазначеного існували негативні наслідки для позивача, які продовжувалися для нього протягом розгляду кримінального провадження щодо нього, та йому були спричинені моральні страждання, що безумовно змінило його нормальний життєвий ритм. Отже, позивачу було заподіяно моральну шкоду, право на відшкодування якої він набув на підставі ухвали Черкаського апеляційного суду від 09.08.2021, відповідно до якої вирок Лисянського районного суду Черкаської області від 19.04.2021 залишено без змін, яким ОСОБА_1 був визнаний невинуватим та виправданий у зв`язку з недоведеністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.
       З матеріалів справи вбачається, що позивач перебував під слідством та судом з 24.04.2019 (повідомлення про підозру) по 09.08.2021 (ухвала Черкаського апеляційного суду від 09.08.2021), що становить 27 місяців 16 днів. Вказаний період вірно визначено судом першої інстанції.
       Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі складає 6700 грн.
       З урахуванням перебування позивача під слідством з 24.04.2019 по 09.08.2021, що становить 27 місяців 16 днів, гарантований державою мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди на користь позивача складає 184473,33 грн. (27 місяців 16 днів х 6700 грн. (мінімальна заробітна плата за один місяць станом на час ухвалення рішення судом першої інстанції)).
       При цьому, суд першої інстанції, вважав, що зазначений розмір є недостатнім для відновлення порушеного права позивача, взявши до уваги характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач, можливість відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та дійшов висновку, що необхідною і достатньою є сума відшкодування моральної шкоди у розмірі 200000,00 грн.
       Колегія суддів не погоджується з визначеним судом першої інстанцій розміром відшкодування моральної шкоди з огляду на наступне.
       Визначення розміру моральної шкоди не в мінімальному розмірі є правом суду, однак розмір грошового відшкодування визначається судом не лише від обсягу страждань, а й залежить від характеру порушення, глибини страждань, погіршення здібностей потерпілого та інших істотних обставин.
       Обґрунтовуючи позов про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного перебування під слідством та судом, ОСОБА_1 посилався на те, що у зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності він зазнав моральних страждань, що зумовлені значним (понад два роки) періодом перебування під слідством та судом, вимушеними змінами у життєвих зв`язках, погіршенням стосунків з оточуючими та появою негативних психоемоційних змін.
       Колегія суддів звертає увагу на те, що матеріали справи не містять даних про застосування щодо ОСОБА_1 заходів забезпечення кримінального провадження, обшуки за місцем його роботи та проживання не проводилися, арешт на його майно не накладався.
       Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
       Враховуючи встановлені обставини справи, особливості впливу події перебування під слідством та судом на позивача та його тривалість (27 місяців 16 днів), ймовірну глибину душевних страждань ОСОБА_1 , а також засади розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 184473,33 грн., який є мінімально гарантованим державою розміром відшкодування моральної шкоди, є достатнім для компенсації позивачу негативних наслідків морального характеру.
       З огляду на зазначене, судове рішення у частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди підлягає зміні, шляхом зменшення суми стягнутої компенсації моральної шкоди з 200000,00 грн. до 184473,33 грн.
       А відтак, доводи апеляційної скарги Головного управління Національної поліції в Черкаській області про те, що позивачем процесуально не доведено в контексті норм ст. 76-80 ЦПК України, зокрема належними, допустимими, достовірними доказами у письмовій чи електронній формі, висновком експерта, показаннями свідків, завдання йому моральної шкоди, у розмірі, заявленому в позовній заяві, є обґрунтованими.
       Разом з тим, з апеляційної скарги вбачається, що скаржник просить змінити рішення суду першої інстанції та викласти його в новій редакції: стягнути з держави України за рахунок коштів Державного бюджету на користь ОСОБА_1 184473 грн. відшкодування моральної шкоди, тобто у розмірі, який є меншим від гарантованого державою розміру відшкодування моральної шкоди, а відтак, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
       Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги Головного управління Національної поліції в Черкаській області та зміні рішення суду першої інстанції в частині стягнутого розміру компенсації моральної шкоди.
       Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
       Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
       З огляду на викладене, апеляційна скарга Головного управління Національної поліції в Черкаській області підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції слід змінити, зменшивши розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню користь ОСОБА_1 з 200000,00 грн. до 184473,33 грн.
       Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Черкаській області – задовольнити частково.
       Рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 23 жовтня 2023 року змінити, зменшивши розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню з Держави Україна шляхом списання коштів з відповідного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 з 200000,00 грн. до 184473,33 грн.
       В решті рішення суду залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, визначених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України. 
       Повний текст постанови складений 12 січня 2024 року. 

       Судді