ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/821/167/24 Справа № 711/1201/24 Категорія: ч.1 ст.173-2 КУпАП	Головуючий у І інстанції Олійник В. М.   Доповідач в апеляційній інстанції Соломка І. А.	

 	 	

 	 	

ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М       У К Р А Ї Н И

15 березня 2024 року                                                                                             м. Черкаси

Суддя Черкаського апеляційного суду Соломка І.А., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення №711/1201/24 щодо ОСОБА_1 , що надійшли з Придніпровського районного суду м.Черкаси за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , -

в с т а н о в и л а:

Постановою Придніпровського районного суду м.Черкаси від 13 лютого 2024 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, та притягнуто його до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 170 гривень; постановлено стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605,6 грн.

Як встановлено судом першої інстанції, 04.01.2024 року близько 15.00 год. за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 виражався нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою своїй бабусі ОСОБА_2 , чим вчинив домашнє насильство психічне і фізичне, чим змусив почувати себе приниженою, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.173-2 КУпАП.
Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати постанову Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 лютого 2024 року по справі № 711/1201/24 (провадження № 3/711/485/24), а провадження по справі відносно нього закрити за ч. 1 ст. 247 КУпАП, в зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Апеляційні вимоги обґрунтував тим, що після з`ясування наявності справи про адміністративне правопорушення відносно нього він звернувся до потерпілої ОСОБА_2 із проханням роз`яснити, які його дії стали підставою для її звернення в поліцію, а в подальшому розгляду справи в межах судового провадження. Потерпіла повідомила його про не вірну трактовку обставин, які мали місце, та відсутність бажання притягнення його до будь-якої відповідальності. Після повідомлення потерпілої про притягнення його до адміністративної відповідальності, остання погодилась надати до суду свої письмові пояснення, а в подальшому виступити в судовому засіданні.
Апелянт зазначив, що підтвердженням наведених ним доводів, є надані потерпілою стороною письмові пояснення, з яких чітко вбачається відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення.
Апелянт ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційної інстанції пояснив, що у нього з ОСОБА_2 , яка є його бабусею, виникла обопільна сімейна сварка, однак вони вже примирилися, попросили пробачення, та не мають один до одного претензій.
Потерпіла ОСОБА_2 підтримала апеляційну скаргу свого внука ОСОБА_1 та просила її задовольнити, пояснила, що сварка, яка виникла між ними, є сімейною, на даний час вони примирилися та не мають один до одного будь-яких претензій.
Заслухавши думку апелянта ОСОБА_1 , який підтримав вимоги апеляційної скарги, думку потерпілої ОСОБА_2 , яка просила задовольнити подану апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, письмове пояснення ОСОБА_2 , додане до апеляційної скарги, в якому вона просила скасувати постанову суду першої інстанції, пославшись на порозуміння з внуком ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом.
Частиною 7 ст.294 КУпАП встановлено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Як зазначено в ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ч.1 ст.173-2 КУпАП вчинення домашнього насильства в сім`ї, - умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису. 
Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого даною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки можливість настання чи настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.
Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1 ст.173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.
З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч.1 ст.173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Згідно із п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Пунктами 4 та 7 частини 2 статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); батьки (мати, батько) і дитина (діти).
Нормами зазначеного закону визначено, що психологічним насильством є така форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Однак важливо розрізняти поняття «сварка», «конфлікт», «насильство».
Особливостями ознак домашнього насильства є: наявність патерну (повторювані в часі інциденти множинних видів насильства); системна основа; повна влада та контроль над постраждалою особою; насильницькі дії у відносинах між близькими людьми; якщо вже є одна з форм домашнього насильства, висока ймовірність того, що й інші форми насильства можуть розвиватися.
Конфлікт: особливий вид взаємодії, в основі якого лежать протилежні і несумісні цілі, інтереси, типи поведінки людей та соціальних груп, які супроводжуються негативними психологічними проявами; зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що призводить до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №995861 від 13.01.2023 (а.с.8), складеного відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП, останній за адресою: АДРЕСА_1 , виражався нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою своїй бабусі ОСОБА_2 .
При цьому, у вказаному протоколі інформація про можливих свідків зазначених подій відсутня. 
Також працівником поліції, який складав протокол про адміністративне правопорушення не відображено наслідків, настання яких є обов`язковою умовою для настання адміністративної відповідальності згідно з диспозицією ч.1 ст.173-2 КУпАП, більше того, наслідків діяння ОСОБА_1 у виді можливості завдання шкоди психічному, фізичному здоров`ю потерпілій у протоколі не зазначено, окрім того матеріали справи не містять доказів завдання чи можливості завдання шкоди потерпілій. Не встановлено таких і в судовому засіданні.
Як вбачається з матеріалів справи, на обгрунтування вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, матеріали справи містять заяву ОСОБА_2 від 04.01.2024, на основі якої і було складено протокол про адміністративне правопорушення, також вона надала в день складання протоколу 13.01.2024 свої пояснення, в яких зазначила, що 04.01.2024 її онук ОСОБА_1 прийшов до неї за місцем її проживання та почав приставати, ображати її, висловлюватись нецензурною лайкою, взяв до рук ремінь та погрожував її та свою матір побити. 
З пояснень ОСОБА_1 , які він дав в суді апеляційної інстанції, у нього з його бабусею ОСОБА_2 виникла сімейна сварка, на грунті неправильних методів його виховання в дитинстві (з застосуванням фізичного насильства), проте вони вже порозумілися, і претензій один до одного не мають.
Апеляційний суд, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, вважає, що суд першої інстанції, розглянувши справу за відсутності ОСОБА_1 та потерпілої ОСОБА_2 , передчасно прийшов до висновку про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки встановлено, що сварка між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 була обопільна, а тому вважає, що постанова суду першої інстанції суперечить вимогам закону.
Відповідно ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч.2 ст.62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.
Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом (п. 43 рішення від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).
Згідно з вказаною позицією ЄСПЛ «розумним» є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.
З урахуванням наведеного та встановлених обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували наявність обставин, передбачених диспозицією зазначеної норми закону, зокрема доказів, що ОСОБА_1 , застосовував до своєї бабусі ОСОБА_1 , психологічне домашнє насильство та вчинив будь-які умисні дії фізичного, психологічного чи економічного спрямування з метою нанести їй моральну шкоду, шкоду її фізичному чи психічному здоров`ю. А докази, які містяться в матеріалах справи, не є такими, що переконливо свідчать про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.
Працівник поліції, який складав протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , не зазначив у ньому беззаперечних доказів вчинення насильства психологічного чи фізичного характеру відносно ОСОБА_2 , якими могли бути відео з камер поліцейських, пояснення свідків, чи звернення потерпілої до медичного закладу за допомогою.
При апеляційному перегляді не доведено належними та допустимим доказами вчинення щодо ОСОБА_2 психологічного домашнього насильства, не виявлено, які конкретно дії вчинив ОСОБА_1 і чи призвели вони до психологічного розладу та побоювань ОСОБА_2 , а також чи завдали вони шкоди психічному чи фізичному стану потерпілої особи, або чи могли завдати таку шкоду.
Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі: презумпції невинуватості (ст.62 Конституції України).
Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган, разом з тим, особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою причетність до скоєння правопорушення.
Провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, за відсутності складу адміністративного правопорушення (п.1 ч.1 ст.247 КУпАП).
За вказаних обставин, не можна констатувати, що зібрані у справі докази винуватості ОСОБА_1 в скоєнні правопорушенням за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, відповідають критерію «поза розумним сумнівом».
У зв`язку з наведеним вище, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова судді Придніпровського районного суду м.Черкаси від 13.02.2024 відносно ОСОБА_1 підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП. 

Керуючись п. 1 ч. 1 ст.247, ст 294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Постанову Придніпровського районного суду м.Черкаси від 13 лютого 2024 року щодо ОСОБА_1 - скасувати.
Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І.А. Соломка