УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №290/260/22 Головуючий у 1-й інст. Кірічук М. М. 
Категорія 62 Доповідач Талько О. Б. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді:         Талько О.Б., 
суддів:                         Шевчук А.М., Коломієць О.С., 
за участю секретаря     Антоневської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 290/260/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Романівської селищної ради Житомирської області, треті особи : державний нотаріус Романівської державної нотаріальної контори в Житомирській області Назарець Д.В., Селянське фермерське господарство "Шанс", про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину та довідки Вільшанської сільської ради Романівського району Житомирської області, за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Романівського районного суду Житомирської області від 6 вересня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Кірічука М.М.,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 28 вересня 2004 року до Романівської РДА звернулися 24 власники земельних часток (паїв) із заявою про виділення їм земельних паїв єдиним масивом, на суміжних полях з метою передачі їх в оренду СФГ «Шанс» с. М. Токарівка. Розпорядженням голови Романівської РДА від 6 квітня 2005 року йому було надано дозвіл на розробку технічної документації по передачі в спільну власність земельних часток (паїв) громадянам Вільшанської сільської ради на землях реформованого КСП «Маяк». Рішенням Романівської РДА № 229 від 13 червня 2006 року заява пайовиків була задоволена і затверджена замовлена ним у землевпорядної організації технічна документація. Відповідно до кількості сертифікатів на земельні паї та площі земельних паїв пайовикам було виділено земельні паї масивом загальною площею 66,7269 га, який складається з двох земельних ділянок, а саме однієї - площею 50,4218 га, кадастровий номер 1821481000:13:000:0002, і другої - площею 16,3051 га, кадастровий номер 1821481000:15:000:0125, згідно з державним актом на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯБ № 844350, виданим 28 листопада 2006 року, без виділення кожному пайовику земельної частки в натурі. 
Вказав, що оскільки на дату винесення рішення Романівською РДА від імені пайовиків, у тому числі і від імені ОСОБА_3 , він мав відповідні повноваження та представляв її інтереси, тому державний акт на право приватної власності на земельні ділянки було виготовлено на його ім`я. Таким чином, вони із ОСОБА_3 стали співвласниками вказаної земельної ділянки. 
У 2006 році ОСОБА_3 померла. Протягом шести місяців після її смерті до нього як до співвласника з повідомленням про прийняття спадщини ніхто не звертався і не повідомляв. Таким чином, вважає, що ОСОБА_3 втратила право власності на свою частку цієї земельної ділянки. 
У березні 2021 році йому стало відомо, що після смерті ОСОБА_3 спадщину прийняла її племінниця ОСОБА_2 , яка не входила до складу сім`ї на день смерті ОСОБА_3 , не проживала з нею за однією адресою, а тому не могла прийняти спадщину після смерті останньої. Свідоцтва про право на спадщину видані ОСОБА_2 на підставі статті 1265 ЦК України, як спадкоємцю п`ятої черги. 
Вважає, що ОСОБА_2 не прийняла спадщину у встановлений законом строк, адже заява про прийняття спадщини була подана нею у 2019 році, через 13 років після смерті спадкодавця. На підтвердження прийняття спадщини ОСОБА_2 надала довідку Вільшанської сільської ради Романівського району Житомирської області, в якій зазначено, що вона на день смерті спадкодавця входила до складу її сім`ї. Отже, вважає недійсними вказані свідоцтва про право на спадщину на підставі ст. 230 ЦК України, оскільки відповідачка, надавши нотаріусу довідку з невірними відомостями, умисно ввела нотаріуса в оману.
Таким чином, просив суд визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, які видані державним нотаріусом Романівської державної нотаріальної контори в Житомирській області Назарцем Д. В. 18 березня 2021 року після смерті ОСОБА_3 на 1/24 ідеальну частину земельної ділянки, площею 16,3051 га (кадастровий номер 1821481000:15:000:0125) та на 1/24 ідеальну частину земельної ділянки площею 50,4218 га (кадастровий номер 1821481000:13:000:0002) на ім`я ОСОБА_2 ,
Також просив визнати недійсною довідку Вільшанської сільської ради Романівського району Житомирської області про склад сім`ї ОСОБА_3 . 
Рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 6 вересня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Зокрема, зазначає, що метою його позову був захист спільної часткової власності та інтересів держави від недобросовісного спадкоємця ОСОБА_2 , яка давно пропустила строк для прийняття спадщини і втратила право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , але за сприяння заінтересованих осіб та нотаріуса, приховуючи докази, протиправно заволоділа спадковим майном, яке відповідно до закону мало б перейти у власність територіальної громади.
       Підкреслює, що на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 діяв Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» , згідно з яким доказом прийняття спадщини спадкоємцем на підставі ч.3 ст. 1268 ЦК України повинна бути реєстрація відповідачки за адресою: АДРЕСА_1 . Якщо постійне проживання особи із спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Належним доказом проживання відповідачки за адресою: АДРЕСА_1 має бути відповідна відмітка в її паспорті, а не довідка сільської ради. Якщо ж така реєстрація відсутня, то ОСОБА_2 мала б надати нотаріусу рішення суду про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини на підставі інших допустимих та достовірних доказів. 
       Вважає, що адвокат відповідачки скористалася його позовом для того, щоб шляхом допиту зацікавлених свідків встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 із спадкодавцем на час відкриття спадщини. 
       Матеріали спадкової справи № 211/2019 свідчать про те, що до нотаріуса із заявами та довідками від сільської ради звернулася не ОСОБА_2 особисто, а на підставі її довіреності зацікавлена особа-землевпорядник ТОВ «АГРО-РЕГІОН Любар» Іщук В. В. Отже, твердження відповідачки про нібито її особисте звернення до нотаріуса є такими, що не відповідають дійсності. Окрім того, при формуванні спадкової справи нотаріус та відповідачка умисно приховали інформацію щодо місця реєстрації останньої. Дійсність запису у погосподарській книзі та довідці Вільшанської сільської ради, на підставі яких видано спірні свідоцтва, не підтверджено іншими допустимими та достовірними доказами. Отже, згідно з ч.1 ст. 1272 ЦК України ОСОБА_2 вважається такою, що спадщину не прийняла.
       Зауважує, що має право на подання до суду заяви про визнання спадщини ОСОБА_3 відумерлою для захисту права спільної часткової власності на спірні земельні ділянки як солідарний кредитор і власник ідеальної земельної частки у спільних земельних ділянках сільськогосподарського призначення згідно з ч.1 ст. 1277 ЦК України, але спочатку був вимушений звернутися до суду із даною позовною заявою для визнання свідоцтв про право на спадщину недійсними. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідачки – адвокат Борисова Л.В., просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін.
Зокрема, зазначає, що на час смерті ОСОБА_3 відповідачка проживала разом із спадкодавцем та відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняла спадщину, процедуру оформлення права на яку розпочала у зручний для себе час. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12 грудня 2019 року у справі № 761/33069/18 заява ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин між нею та ОСОБА_3 була задоволена. 18 березня 2021 року державний нотаріус Романівської державної нотаріальної контори Назарець Д.В. видав два свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_2 на 1/24 частки в земельних ділянках, площею 16,3051 га, (кадастровий номер 1821481000:15:000:0125, та площею 50,4218 га, кадастровий номер 1821481000:13:000:0002. Вважає позов безпідставним та таким, що поданий через відмову відповідачки укласти договір оренди землі із СФГ «Шанс», засновником та учасником якого є позивач. Ані позовна заява, ані апеляційна скарга не містять посилання на те, яке саме право позивача та яким чином було порушено, оскільки перебування земельних ділянок у спільній частковій власності не передбачає спадкування за законом у разі смерті іншого співвласника земельних ділянок. 
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .
На день смерті спадкодавець була зареєстрована по АДРЕСА_1 . До складу сім`ї входила ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що підтверджується записами в погосподарській книзі №3 за 2006-2010 роки Вільшанської сільської ради Романівського району Житомирської області (особовий рахунок НОМЕР_2 , адреса домогосподарства АДРЕСА_1 ).
Відповідно до спадкової справи № 211/2019, заведеної після смерті ОСОБА_3 , інших спадкоємців, які прийняли спадщину, крім ОСОБА_2 немає.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12 грудня 2019 року встановлено факт, що ОСОБА_2 є двоюрідною онукою ОСОБА_3 .
Згідно з копіями свідоцтв про право на спадщину за законом, які видані державним нотаріусом Романівської державної нотаріальної контори в Житомирській області Назарецем Д. В. 18 березня 2021 року, ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 успадкувала 1/24 ідеальну частину земельної ділянки площею 16,3051 га (кадастровий номер 1821481000:15:000:0125) та 1/24 ідеальну частину земельної ділянки площею 50,4218 га (кадастровий номер 1821481000:13:000:0002).
Відповідно до акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №844 350 від 28 листопада 2006 року ОСОБА_3 належало на праві власності 1/24 ідеальна частина земельної ділянки площею 16,3051 га (кадастровий номер 1821481000:15:000:0125) та 1/24 ідеальна частина земельної ділянки площею 50,4218 га (кадастровий номер 1821481000:13:000:0002), розташованих в с. Вільха Романівського району Житомирської області.
Згідно із статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).
За частиною першою статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Відповідно до ч.1 першої ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.
Статтею 1301 ЦК України встановлено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.
Звертаючись до суду з позовом, позивач, зокрема, посилався на те, що він є співвласником земельних ділянок, на які ОСОБА_2 видані свідоцтва про право на спадщину за законом.
Частиною першою статті 1265 ЦК України встановлено, що у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.
Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа.
Згідно з ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Спірні свідоцтва про право власності за законом видані ОСОБА_2 як спадкоємцю за законом, при цьому права позивача з урахуванням визначених часток співвласників земельних ділянок, не порушені.
Крім цього, суд першої інстанції вірно зазначив про те, що скасування вказаних свідоцтв про право на спадщину за законом не вплине на права позивача, оскільки не змінить частки права власності у спірних земельних ділянках.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.
Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновок суду.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Романівського районного суду Житомирської області від 6 вересня 2023 року, - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: