КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 2610/7240/2012                                                                           Головуючий у суді І інстанції Волошин В.О.
провадження № 22-ц/824/4146/2024                                                         Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
12 березня 2024 року                                                                                       м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
Головуючого судді: Сушко Л.П.,
суддів: Гаращенка Д.Р., Олійника В.І.,
секретар судового засідання: Максимук Л.С.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , до якої приєднались ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 29 травня 2012 року справі за позовом ОСОБА_8 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Консоль ЛТД» про визнання права власності,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У березні 2012 року ОСОБА_8 звернувся до суду з позовом, у якому зазначив, що 06 грудня 2005 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фірма «Консоль ЛТД» та ОСОБА_9 , ОСОБА_10 укладено договір пайової участі у фінансуванні будівництва № 0023/225-314, відповідно до умов якого учасники за вказаним договором зобов`язалися сумісно діяти без утворення юридичної особи, на основі об`єднання своїх пайових вкладів для досягнення спільної мети - будівництва багатоквартирного житлового будинку на АДРЕСА_1 . По завершенню будівництва відповідач зобов`язався виділити пайщикам нежитлове приміщення площею 276,11 кв.м. на одинадцятому поверсі в будинку за зазначеною адресою.
12 лютого 2007 року між позивачем та ОСОБА_9 , ОСОБА_10 укладено договір уступки вимоги, відповідно до якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, кредитори передали, а новий кредитор набув належне кредитору право вимоги за договором пайової участі у фінансуванні будівництва від 06 грудня 2005 року № 0023/225-314 у частині, обумовленій цим договором.
Позивач як новий кредитор повністю виконав умови договору пайової участі у фінансуванні будівництва.
Після закінчення будівництва відповідач передав позивачу нежитлові приміщення загальною площею 271,8 кв.м. на АДРЕСА_2 , якими позивач користується, однак відповідач з невідомих причин відмовляється надати необхідні документи для оформлення права власності на спірні нежитлові приміщення, які були передано позивачу, що позбавляє його можливості зареєструвати у встановленому порядку право власності на придбане майно.
Просив суд визнати за ним право власності на нерухоме майно, а саме нежитлові приміщення загальною площею 271,8 кв.м. на АДРЕСА_2 .
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 29 травня 2012 року позов задоволено.
Визнано за ОСОБА_8 право власності на нежитлові приміщення загальною площею 271,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 .
Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 , який не брав участі у справі, подав апеляційну скаргу. До вказаної скарги приєднались ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 .
Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що суд першої інстанції порушив їх право власності як співвласників допоміжного технічного приміщення, яке призначене для обслуговування комунікацій багатоквартирного будинку. До того ж, вирішуючи питання про права заявників, суд не долучив їх до справи.
Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що посилаючись у позові на те, що позивачу не надано необхідних документів, останній звернувся до суду не з вимогою зобов`язати відповідача надати йому документи, а одразу з вимогою визнати за ним право власності. Вказували, що позов був необґрунтований та передчасний у частині вимоги про визнання права власності і лише переслідував мету незаконного заволодіння майном заявників.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 03 квітня 2013 року апеляційну скаргу задоволено. Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 29 травня 2012 року скасовано та ухвалене нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 09 жовтня 2013 року касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Касаційну скаргу представника ОСОБА_12 , яка діє в інтересах ОСОБА_8 задоволено. Рішення Апеляційного суду міста Києва від 03 квітня 2013 року скасовано, а рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 29 травня 2012 залишено в силі.
09 жовтня 2023 року до Великої Палати Верховного Суду надійшла заява  ОСОБА_1  про перегляд за виключними обставинами ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 жовтня 2013 року з підстави, передбаченої пунктом 2 частини третьої статті 423 ЦПК України, а саме у зв`язку зі встановленням Європейським судом з прав людини порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні зазначеної справи судом.
Постановою Верховного суду від 22 листопада 2023 року заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами ухвали Вищого спеціалізованого суду України від 09 жовтня 2013 року задоволено частково. Ухвалу Вищого спеціалізованого суду України від 09 жовтня 2013 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 03 квітня 2013 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 
Вирішуючи даний спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що у порушення умов договору будівництва, незважаючи на те, що фактично приміщення були передані позивачу, документи, визначені пунктами 9, 10.1, 11.1, 11.2 Положення про порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, затвердженого розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 31 серпня 2001 року за № 1820, яке було чинним на час передачі об`єкта інвестування, на підставі яких позивач мав можливість зареєструвати право власності, відповідачем надано не було, як і не надано на час ухвалення рішення відповідно до Положення про порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна в м. Києві, затвердженого розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27 жовтня 2009 року за № 1227.
Однак такі висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи та вимогам закону.
Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Встановлено, що позивач у своїй позовній заяві зазначає, що він є правонаступником за договором уступки вимоги від 12 лютого 2007 року в договорі будівництва. Позивачем, як стороною за договором будівництва була проведена повна оплата вартості об`єкту будівництва. Вказаний об`єкт будівництва було передано позивачу за Актом прийому - передачі.
Відповідно до Розділу 9 договору будівництва, відповідач зобов`язувався після виконання позивачем, як інвестором умов цього договору, після введення будинку в експлуатацію, передати йому нежитлові приміщення по Акту та надати необхідні документи для подальшого оформлення об`єкту інвестування у власність.
З матеріалів справи вбачається, що закінчений будівництвом об`єкт -житловий будинок по АДРЕСА_2 був прийнятий в експлуатацію Державною приймальною комісією, що підтверджується відповідним Актом, який затверджений Розпорядженням Голови Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації від 31 грудня 2008р. за № 2025 та зареєстрований Інспекцією Державного архітектурно -будівельного контролю м. Києва 27 лютого 2009р. за № 060-09.
З матеріалів справи вбачається, що позивачу були фактично передані в натурі спірні нежитлові приміщення на виконання умов укладеного між сторонами договору будівництва, будинку присвоєно поштовий АДРЕСА_2 , відповідно до Розпорядження Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації за № 1740 від 16 вересня 2005р.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що в провадженні Господарського суду Київської області перебуває справа № 911/5186/14 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми «Консоль ЛТД».
У частині першій статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.
Відповідно до п.п. 3, 8, 12 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів; справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України; справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (учасника, акціонера) такої юридичної особи, поданим в її інтересах.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 травня 2021 року в справі № 759/9008/19 (провадження № 14-35цс21) зазначено, що:
«в частині другій та третій статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства, який набрав чинності 21 квітня 2019 року передбачено, що господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи.
Отже, вказаними нормами врегульовано, що господарським судам підвідомчі справи про банкрутство та справи у спорах з майновими та з немайновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство.
Крім того, у пункті 8 частини першої статті 20 ГПК України та частині другій і третій статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства законодавчо закріплено, що господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі спори, стороною в яких є боржник, що є цілком логічним, унеможливлює будь-який вплив у процедурі банкрутства та забезпечує реалізацію основоположних принципів судочинства.
Тобто такі спори належать до виключної підсудності господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, та їх розгляд здійснюється в межах провадження у справі про банкрутство, без порушення нових справ».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року в справі № 916/585/18 (916/1051/20) (провадження № 12-14гс21) вказано, що:
«03.05.2018 відкрито провадження у справі про банкрутство позивача і на час розгляду цієї справи ліквідаційна процедура триває. Відповідно до частини першої, абзацу 1 частини другої статті 7 КУзПБ спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.
Отже, законодавець вкотре підкреслив, що розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і лише господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи. Аналогічний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 607/6254/15-ц, від 18.02.2020 у справі № 918/335/17, постановах Верховного Суду від 30.01.2020 у справі № 921/557/15-г/10, від 06.02.2020 у справі № 910/1116/18, від 12.01.2021 у справі № 334/5073/19.
У постановах від 15.05.2019 у справі № 289/2217/17, від 12.06.2019 у справі № 289/233/18, від 19.06.2019 у справах № 289/718/18 та № 289/2210/17 Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що визначення юрисдикційності усіх майнових спорів господарському суду, який порушив справу про банкрутство, має на меті як усунення правової невизначеності, так і захист прав кредитора, який може за умови своєчасного звернення реалізувати свої права й отримати задоволення своїх вимог.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року в справі № 916/585/18 (916/1051/20) (провадження № 12-14гс21) зазначено, що: «Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що якщо наслідком задоволення вимоги, заявленої у справі, стороною якої є особа, щодо якої відкрито провадження у справі про банкрутство, може бути зміна розміру або складу ліквідаційної маси боржника, таку справу слід розглядати у межах справи про банкрутство на підставі статті 7 КУзПБ, а спір є майновим у розумінні положень цього Кодексу.».
Отже, враховуючи, що у справі, що переглядається, предметом позову є визнання права власності на спірні нежитлові приміщення за позивачем, однак відповідач з невідомих причин відмовляється надати необхідні документи для оформлення права власності за позивачем. Відповідач є боржником у справі про його банкрутство (№ 911/5186/14), відтак, суд апеляційної інстанції вважає, що такий позов слід розглядати саме в межах справи про банкрутство відповідача.
Зважаючи на наведене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки спір у цій справі не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а належить до господарської юрисдикції.
Згідно з частиною першою статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
Враховуючи те, що вирішення спору у цій справі не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а належить до компетенції господарської юрисдикції, провадження у справі слід закрити.
З огляду на вищенаведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку щодо часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , до якої приєднались ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , скасування рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 29 травня 2012 року та передачу справи на розгляд до Господарського суду Київської області, на розгляді якого перебуває справа № 911/5186/14 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми «Консоль ЛТД».
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 377, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , до якої приєднались ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 задовольнити задовольнити частково.
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 29 травня 2012 року скасувати.
Провадження у справі за позовом ОСОБА_8 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Консоль ЛТД» про визнання права власності закрити.
Матеріали справи № 2610/7240/2012 передати до Господарського суду Київської області, у провадженні якого перебуває справа № 911/5186/14 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми "Консоль ЛТД" для розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови. 
Повний текст постанови складено «13» березня 2024 року.

Головуючий суддя                                                                 Л.П. Сушко

Судді                                                                                       Д.Р. Гаращенко

                                                                                                 В.І. Олійник