ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2024 року
м. Хмельницький

Справа № 671/875/20
Провадження № 22-ц/4820/29/24

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І., 
секретар судового засідання Заворотна А.В.
за участю представників учасників справи

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Мотор Січ» про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана в її інтересах ОСОБА_2 , на рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 14 лютого 2023 року (суддя Бабій О.М.).
Заслухавши доповідача, пояснення представників учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:
В червні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Мотор Січ» про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу
В обґрунтування позову зазначала, що 22.03.1995 вона на підставі розпорядження № 103 від 22.03.1995 прийнята на роботу у відокремлений підрозділ Волочиського машинобудівного заводу ПАТ «Мотор Січ» на посаду розподілювача робіт третього розряду в цех 403.
За час трудових відносин до дисциплінарної відповідальності вона не притягувалась, дисциплінарні стягнення до неї не застосовувались.
12 травня 2020 року їй вручений наказ №536/к, про її звільнення з займаної посади з 13 травня 2020 року у зв`язку із скороченням чисельності працівників, неможливістю працевлаштувати позивача за її згодою на іншу роботу згідно із пунктом 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України). Підставою для прийняття цього наказу став акт від 12 травня 2020 року, виписка засідання профкому від 12 травня 2020 року №12.
13 травня 2020 року у її трудову книжку внесений запис про звільнення у зв`язку із скороченням чисельності працівників, пункт 1 частина перша статті 40 КЗпП України, згідно із наказом від 13 травня 2020 року №52.
Підставою позову позивач зазначала незаконність звільнення, яке виявилось у тому, що відповідач не дотримався порядку скорочення чисельності працівників, не запропонував одночасно із попередженням про вивільнення усі наявні вакантні посади у відповідача. Крім того, не було враховано її переважне право на залишення на роботі, визначене ч.2 ст.42 КЗпП України. Зазначала, що роботодавець зобов`язаний був запропонувати усі наявні на підприємстві вакансії, включаючи 18 його відокремлених підрозділів.
Також вона вказувала, що їй не вручений наказ про її звільнення від 13 травня 2020 року № 52, що суперечить статті 47 КЗпП України.
З урахуванням наведеного, позивачка просила суд визнати незаконним та скасувати наказ Відокремленого підрозділу Волочиський машинобудівний завод ПАТ «Мотор Січ» № 536/к від 12.05.2020 про звільнення; визнати незаконним та скасувати наказ Відокремленого підрозділу Волочиський машинобудівний завод ПАТ «Мотор Січ» №52 від 13.05.2020; поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді розподілювача робіт третього розряду у Відокремленому підрозділі Волочиський машинобудівний завод ПАТ «Мотор Січ»; стягнути з ПАТ «Мотор Січ» в особі Відокремленого підрозділу Волочиський машинобудівний завод ПАТ «Мотор Січ» на користь ОСОБА_1 заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 5561,64 грн; допустити до негайного виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.
Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 22 вересня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Постановою Хмельницького апеляційного суду від 24 грудня 2020 року рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 22 вересня 2020 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 26 січня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 22 вересня 2020 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 24 грудня 2020 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 14 лютого 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі. При цьому, посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неврахування правових висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду. Зазначає, що суд не надав належної правової оцінки статусу сторін спору та не надав оцінки обсягу їх прав та обов`язків у трудових правовідносинах.
Вказує, що позивач була звільнена наказами від 12.05.2020 та 13.05.2020, разом з тим, у справі відсутні докази того, що позивачу пропонувалася інша робота або позивач була поінформована про відсутність роботи за два місяці до вказаних дат.
Також, суд не взяв до уваги висновки викладені у постанові Верховного Суду від 06.05.2020 у справі №487/2191/17 та від 18 вересня 2018 року у справі №800/538/17 та не звернув увагу на те, що власник - відповідач ПАТ «Мотор Січ» та уповноважений ним орган Волочиський машинобудівний завод не пропонували позивачу вакантних місць у жодному із 18 відокремлених підрозділів товариства.
Відповідачу в ході розгляду справи було запропоновано надати відповідні докази щодо наявності чи відсутності вакантних місць в інших відокремлених підрозділах відповідача, однак він не скористався цими процесуальними правами щодо доказування та спростування відповідних обставин, хоча у трудових спорах презумпція вини лежить на роботодавцеві
Посилається на те, що роботодавцем взагалі не вирішувалось питання переважного права на залишення її на роботі, докази протилежного в матеріалах справи відсутні, що було проігноровано судом першої інстанції.
Крім того, ухвалюючи судове рішення суд першої інстанції не виконав вказівки Верховного Суду у цій справі, не врахував позицію, висловлену у постанові Верховного суду у справі №161/7196/19 та не звернув уваги на те, що питання щодо переважного права на залишення на роботі відповідачем взагалі не розглядалось, при вирішенні такого питання докази у справі відсутні.
У відзиві на апеляційну скаргу Публічне акціонерне товариства «Мотор Січ» просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін. Вказує, що у даних правовідносинах роботодавцем є Відокремлений підрозділ Волочиський машинобудівний завод, а тому робота має пропонуватись за місцезнаходженням відокремленого підрозділу Волочиський машинобудівний завод Публічного акціонерного товариства «Мотор Січ». Зазначає, що при звільненні позивачки відповідач не мав змоги запропонувати їй іншу роботу оскільки на момент звільнення були відсутні посади, що відповідають професії, кваліфікації чи спеціальності позивача. Всі вакантні одиниці були скорочені. Про це свідчить складений акт від 12.05.2020, який підписаний позивачем. Вказує, що на виконання вимог, зазначених у постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року, судом було вжито заходів для з`ясування обставин, однак, нових обставин, відмінних від встановлених при попередньому розгляді справи, судом не встановлено. Відповідач вважає, що протокол № 1 від 12.03.2020 є належним доказом того, що позивач ОСОБА_1 належним чином повідомлена про заплановане вивільнення. Також зазначає, що являються хибними припущення позивача щодо того, що відповідачем не розглядалося питання щодо переважного права залишення на роботі. Товариство вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено, що рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 22 вересня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Мотор Січ» про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу.
Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні просила апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про день, місце і час слухання справи повідомлена належним чином.
Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивачки за п. 1 ст. 40 КЗпП України здійснено відповідачем з дотриманням усіх вимог трудового законодавства. 
Однак з такими висновком суду погодитися не можна в повному обсязі з таких підстав. 
Встановлено, що 22 березня 1995 року позивач ОСОБА_4 була прийнята на роботу в Акціонерне товариство «Мотор Січ» Волочиський машинобудівний завод на посаду розпорядника третього розряду в цех 403.
13 травня 2020 року позивача звільнено у зв`язку із скороченням чисельності працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України, згідно із наказом від 13.05.2020 № 52.
Вказані відомості містяться в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 від 03.01.1989 (т. 1 а. с. 9-12).
Наказом голови ради директорів АТ «Мотор Січ» Войтенко С.А. № 67 «Про структурну реорганізацію» від 01.03.2019 поставлено завдання для всіх структурних підрозділів оптимізувати чисельність персоналу скоротивши таку не менш як на 10% працюючих. Прийом на роботу на період вивільнення призупинити. Всі вакантні штатні одиниці всіх структурних і відокремлених підрозділів скоротити (т. 1 а.с. 123).
Наказом президента АТ «Мотор Січ» Богуслаєва В.А. від 04 березня 2020 року № 61 «Про реорганізацію» у зв`язку із зменшенням попиту на товари народного вжитку що виробляються Волочиським машинобудівним заводом (далі - ВМЗ, завод) та необхідністю змін в організації виробництва і праці було ліквідовано цех 428 і цех 403, на основі якого було створено механозбірний цех 403. Пунктом 3 цього наказу начальника цеху 403 ОСОБА_5 зобов`язали ознайомити з даним наказом всіх працівників цеху під підпис, створити комісію по вивільненню працівників у зв`язку із реорганізацією. Вивільнених працівників працевлаштувати за їх згоди в ВМЗ при наявності вакансій (п.7) (т. 1 а.с. 81).
12.03.2020 відбулось засідання комісії цеху 403 ВМЗ по структурній реорганізації, визначення штатних одиниць, які скорочуються, і працівників, які підлягають звільненню. Серед інших, було вирішено скоротити штатну посаду розподілювача робіт ОСОБА_1 . Пунктом 3 Протоколу № 1 засідання вказаної комісії від 12.03.2020 передбачено, що працівникам, які підлягають звільненню роз`яснені їх права згідно діючого законодавства при скороченні чисельності і штату працівників.
З даним протоколом ознайомлена ОСОБА_1 під підпис, що свідчить про попередження позивача за два місяці про її майбутнє звільнення (т. 1 а.с. 83-104).
Відповідно до протоколу № 12 засідання профкому від 12 травня 2020 року адміністрації заводу надано згоду на звільнення ряду робітників, в тому числі, і розпорядника робіт ОСОБА_1 - з 13.05.2020 (т. 1 а.с. 45-46, 79-80).
ОСОБА_1 не пропонувалась інша робота (працевлаштування) у зв`язку із відсутністю вакансій по професії, про що складено Акт від 12.05.2020. Даний Акт підписано позивачем (т. 1 а. с. 44, 76).
12 травня 2020 року позивачу було вручено наказ за підписом директора Волочиського машинобудівного заводу «Мотор Січ» Стаднічука А.І. «Про звільнення» № 536/к від 12.05.2020, згідно якого ОСОБА_1 - розподілювача робіт цеха № 403 звільнено з 13.05.2020 у зв`язку із скороченням чисельності працівників, неможливістю працевлаштувати позивача за її згодою на іншу роботу згідно із п. 1 ст. 40 КЗпП України. Підставою для прийняття наказу зазначено Акт від 12.05.2020, виписка засідання профкому № 12 від 12.05.2020 (т. 1 а. с. 13, 44, 78).
Відповідно до копії наказу від 13 травня 2020 року № 52 «Про припинення трудового договору», згідно з яким розпорядника робіт ОСОБА_1 звільнено 13 травня 2020 року у зв`язку зі скороченням чисельності працівників згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України на підставі наказу від 12 травня 2020 року №536/к.
Дані обставини підтверджуються матеріалами справи.
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений статтею 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
При скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації (частини 1, 2 статті 42 КЗпП України).
Отже, при вивільненні працівників, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, в першу чергу, підлягає оцінці кваліфікація та продуктивність праці працівників, що підлягають скороченню. І лише за умови рівноцінності кваліфікації та продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені у частині другій статті 42 КЗпП України.
За змістом статті 42 КЗпП України коло працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, та які не мають такого права, стосується всіх працівників, які займають таку ж посаду.
Виходячи з аналізу зазначеної норми матеріального права, судова колегія вважає, що зазначене правило регулює переваги для залишення на роботі при скороченні чисельності та штату працівників однорідних посад, частина яких підлягає скороченню, а частина – залишенню в штатному розписі. 
Встановлено, що в даному випадку відповідно до наказу президента «АТ «Мотор Січ» від 04.03.2020 №61 «Про реорганізацію» відбулася ліквідація цеху №403, в якому позивачка працювала на посаді розподілювача робіт, в якому одночасно скорочувалися усі чотири посади розподілювача робіт, на його базі створювався механозбірний цех, а тому положення статті 42 КЗпП України до спірних правовідносин не застосовується. І з цього приводу, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги. 
Разом з тим, частиною другою статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
Відповідно до статті 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.
Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.
При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.
Оскільки обов`язок з працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.
Встановлено, що з часу винесення попередження про наступне вивільнення, до дня звільнення позивачки згідно з штатним розписом, введеним в дію з 01.11.2018 та штатним розписом, введеним в дію з 07.05.2020, та згідно з: наказом №112 від 01.04.2020 була вакантною посада оператора станків с ПУ, наказом №99 від 01.04.2020 – майстра дільниці, наказом №108 від 01.04.2020 – комірника, наказом №113 від 01.04.2020 – інженера по метрології, наказом №251 від 13.05.2020 – оператора станків с ПУ, наказом №252 від 12.05.2020 – майстра по ремонту технічного устаткування, наказом №255 від 12.05.2020 – інженера по організації та нормуванню праці, наказом №258 від 12.05.2020 – старшого майстра дільниці, наказом №259 від 14.05.2020, наказом №249 від 12.05.2020 – розподілювача робіт, наказом №256 від 14.05.2020 – інженера по організації та нормуванню праці, наказом №261 від 12.05.2020 – наладчика ковальсько-пресового устаткування, наказом №235 від 14.05.2020 – слюсаря-інструментальника, наказо м №237 від 12.05.2020 – помічника майстра по нормуванню праці, наказом №238 від 12.05.2020 – майстра дільниці, наказом №241 від 12.05.2020 – транспортувальника, наказом №242, 243 від 12.05.2020 – наладчика станків та маніпуляторів сПУ, наказом №244 від 12.05.2020 – вантажника, наказом №246 від 14.05.2020 – слюсаря-інструментальника, наказом №247 від 14.05.2020 - вантажника, наказом №248 від 12.05.2020 – слюсаря контрольних вимірювальних приладів, наказом №250 від 12.05.2020 – старшого майстра дільниці, наказом №226 від 12.05.2020, №231 від 12.05.2020 – слюсаря зі збору металічних конструкцій, наказом №227 від 13.05.2020, №228 від 12.05.2020, №229 від 12.05.2020, №230 від 12.05.2020, №232 від 12.05.2020 – слюсаря МСР (а.с. 190, 192, 194-195, 197-198, 201, 203-205, 207, 209-211, 214-217, 219-230, т. 1), проте вказані посади позивачці не пропонувались.
Також позивачці не були запропоновані посади, які вводились відповідно до штатного розпису апарату ВП ВМЗ АТ «Мотор Січ», в тому числі механозбірного цеха 403. Наказом ВП ВМЗ АТ «Мотор Січ» від 12 травня 2020 року № 543/к «Про переведення» зараховано на роботу з 13 травня 2020 року в цех 403 (механозбірний) працівників відповідно до додатку № 1 (загалом 79 осіб) (а.с. 186, 187-188, 232-250 том 1, а.с. 1-43 т. 2), що свідчить про те, що станом на 12 травня 2020 року ці посади були вакантні, та доказів того, що жодна з посад не відповідають кваліфікації та спеціальності позивачки ОСОБА_1 відповідачем не надано.
Крім того, позивачці не були запропоновані усі наявні на підприємстві вакансії, включаючи 18 відокремлених підрозділів ПАТ «Мотор Січ».
З урахуванням викладеного вище слід дійти висновку, що після введення в штатний розпис нових посад чи до виведення штатних посад позивачка перебувала на роботі, що дозволяло роботодавцю вчасно виконати свій обов`язок та запропонувати їй усі вакантні у товаристві посади. При цьому, про існування певних перешкод для повідомлення позивача про наявність вакантних посад та виконання цього свого обов`язку відповідачем не зазначено.
Таким чином, слід дійти висновку, що відповідачем не доведено факт виконання ним в повному обсязі обов`язків, передбачених ст. 49-2 КЗпП України, а тому позовні вимоги позивачки про визнання незаконними та скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі на займаній нею посаді є таким, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.
Згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати проводиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Згідно довідки ВП ВМЗ ПАТ «Мотор Січ» №124 від 24.0.2024, фактично повними відпрацьованими місяцями (з урахуванням чотирьохденного робочого тижня на заводі, і встановлення простою у квітні) є лютий та березень 2020 року (по 16 робочих днів у кожному місяці), заробітна плата у вказані місця становила 4189,26 грн (лютий) та 4285,64 грн (березень) відповідно.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).
А тому, з врахуванням заявлених позивачем позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу лише в розмірі 5561,64 грн з часу звільнення по день звернення до суду, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 становить 5561,64 грн ((4189,26+4285,64):2/(16+16):2)Х21день), що узгоджується з розрахунком наданим позивачем. Сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу вказана без відрахування податку з доходів та інших обов`язкових платежів. 
При цьому, не приймається апеляційним судом до уваги вимоги прохальної частини апеляційної скарги щодо стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу фактично по день ухвалення рішення судом, оскільки за змістом позовних вимог позивачка не визначала період для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - по день ухвалення рішення, а визначала його розмір конкретною сумою, крім того, відповідно до вимог ч. 6 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не приймає і не розглядає позовних вимог, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зазначене не позбавляє позивачку в майбутньому звернутись до суду за захистом своїх прав. 
З урахуванням викладеного вище, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового судового рішення про задоволення позовних вимог. 
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
А тому, з врахуванням вимог ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з задоволенням позовних вимог з Публічного акціонерного товариства «Мотор Січ» на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 6306 грн ((840,8*3)+(2522,4*150%)).
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана в її інтересах ОСОБА_2 , задовольнити.
Рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 14 лютого 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов задовольнити.
Визнати незаконним та скасувати наказ директора відокремленого підрозділу Волочиський машинобудівний завод Публічного акціонерного товариства «Мотор Січ» №536/к від 12 травня 2020 року. 
Визнати незаконним та скасувати наказ директора відокремленого підрозділу Волочиський машинобудівний завод Публічного акціонерного товариства «Мотор Січ» №52 від 13 травня 2020 року. 
Поновити ОСОБА_1 на посаді розподілювача робіт цеху №403 Відокремленого підрозділу Волочиський машинобудівний завод ПАТ «Мотор Січ».
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Мотор Січ» на користь ОСОБА_1 5561 грн 64 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Мотор Січ» на користь держави 6306 грн судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повне судове рішення складено 05 лютого 2024 року.

Суддя-доповідач                                                І.В. П`єнта

Судді:                                                                А.П. Корніюк

       О.І. Талалай