П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 лютого 2024 року
м. Київ
Справа № 420/14019/23
Провадження № 11-163заі23
Велика Палата Верховного Суду у складі:
головуючого судді Уркевича В. Ю.,
судді-доповідача Желєзного І. В., 
суддів Банаська О. О., Булейко О. Л., Власова Ю. Л., Гриціва М. І., Єленіної Ж. М., Кишакевича Л. Ю., Короля В. В., Кривенди О. В., Мазура М. В., Мартєва С. Ю., Пількова К. М., Погрібного С. О., Ступак О. В., Ткача І. В., Усенко Є. А., Шевцової Н. В.,
за участю:
секретаря судового засідання Зейфман І. М.,
представниці Вищої ради правосуддя Цуцкірідзе І. Л.,
розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 25 вересня 2023 року (судді Мацедонська В. Е., Смокович М. І., Уханенко С. А., Радишевська О. Р., Кашпур О. В.) у справі № 420/14019/23 за позовом  ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
УСТАНОВИЛА:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
1.   У червні 2023 року  ОСОБА_1 звернулася до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом до Вищої ради правосуддя (далі - ВРП), у якому просила:
- визнати протиправним рішення ВРП від 13 червня 2023 року № 631/0/15-23, яким  ОСОБА_1  відмовлено у звільненні з посади судді Малиновського районного суду м. Одеси у зв`язку з поданням заяви про відставку, та скасувати його;
- зобов`язати відповідача зарахувати до стажу роботи судді Малиновського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посаді судді, стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у галузі права після отримання вищої юридичної освіти в 1986 році - 19 років та 4 місяці на посадах слідчого, старшого слідчого, заступника начальника - начальника слідчої частини та 9 місяців роботи на посаді начальника юридичного відділу (без трьох років, урахованих як стаж роботи в галузі права, необхідний для призначення на посаду судді), а також половину строку навчання в Одеському державному університеті імені І. І. Мечникова з 01 вересня 1981 року по 01 липня 1986 року, що становить 2 роки 5 місяців.
2.   На обґрунтування позовних вимог  ОСОБА_1 зазначила, що в травні 2023 року звернулася до ВРП із заявою про звільнення у відставку з посади судді Малиновського районного суду м. Одеси, однак рішенням ВРП від 13 червня 2023 року № 631/0/15-23 позивачці відмовлено у звільненні її з посади судді вказаного суду у зв`язку з поданням заяви у відставку.
3.   Позивачка вважає, що ВРП протиправно не зарахувала до стажу роботи судді стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у галузі права - 19 років та 4 місяці на посадах слідчого, старшого слідчого, заступника начальника - начальника слідчої частини та 9 місяців роботи на посаді начальника юридичного відділу (без трьох років, урахованих як стаж роботи в галузі права, необхідний для призначення на посаду судді), а також половину строку навчання в Одеському державному університеті ім. І. І. Мечникова з 01 вересня 1981 року по 01 липня 1986 року, що становить 2 роки 5 місяців.
4.    ОСОБА_1 указала, що проходження нею кваліфікаційних випробувань мало місце в період з 2009 року по 01 березня 2010 року, тобто під час дії Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862-XII «Про статус суддів» (далі - Закон № 2862-XII) та за нормами вказаного Закону. 
5.   Однак з прийняттям Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 2453-VI) були внесенні зміни щодо розрахунку стажу судді, що суттєво звузили права позивачки, оскільки за цим Законом до стажу її роботи, що дає право на відставку, не зараховується стаж її роботи на посадах слідчого, старшого слідчого.
6.   На переконання позивачки, таке звуження її прав відбулося через те, що Президент України ОСОБА_2 не виконав своїх функціональних обов`язків та не видав вчасно у місячний термін, як того вимагали чинні норми законодавства, указ про призначення  ОСОБА_1 на посаду судді.
7.   Позивачка вважає, що при вирішенні її питання про відставку слід керуватися саме Законом № 2862-XII, оскільки її оцінювання було розпочато та закінчено за нормами саме цього Закону.
Короткий зміст рішення суду попередньої інстанції
8.   Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду рішенням від 25 вересня 2023 року відмовив у задоволенні позову.
9.   Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що 24 лютого 2011 року є початком періоду розрахунку стажу роботи позивачки, який дає право на відставку, оскільки саме цього дня було винесено Указ Президента України № 246/2011, яким позивачку призначено на посаду судді Луганського окружного адміністративного суду. З огляду на викладене доводи позивачки про те, що до спірних правовідносин слід застосовувати норми Закону № 2862-XII, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки такий Закон втратив свою чинність ще до моменту призначення ОСОБА_1 на посаду судді.
10.        Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду погодився з висновками ВРП про те, що загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 на дату ухвалення спірного рішення ВРП становить 15 років 3 місяці 20 днів, який включає в себе 12 років 3 місяці 20 днів - стаж роботи позивачки на посаді судді та 3 роки - стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення позивачки на посаду судді.
11.        Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду дійшов висновку, що ВРП своїм рішенням від 13 червня 2023 року № 631/0/15-23 обґрунтовано відмовила  ОСОБА_1 у звільненні з посади судді у зв`язку з поданням заяви у відставку, а тому спірне рішення є законним і таким, що прийняте на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Короткий зміст та обґрунтування наведених в апеляційній скарзі вимог
12.        Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала до Великої Палати Верховного Суду апеляційну скаргу, на обґрунтування якої зазначила, що суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, і, крім того, неправильно застосував норми матеріального права.
13.        Скаржниця вказала, що в описовій частині позову йдеться про застосування ВРП нового нормативно-правового акта, а саме Закону № 2453-VI, який, на її думку, звузив її права порівняно з чинним раніше законом, а саме Законом № 2862-XII, який втратив чинність після того, як матеріали щодо призначення ОСОБА_1 на посаду судді були в Адміністрації Президента України, але за нормами якого Президент України призначив позивачку на посаду судді, а тому доводи ОСОБА_1 щодо звуження її прав, які надаються суддям Законом № 2453-VI і в подальшому Законом України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII), не можуть бути безпідставними.
14.         ОСОБА_1 також зазначила, що станом на момент проходження нею процедури оцінювання на посаду судді вона як кандидат на посаду судді мала законні очікування на звільнення з посади судді у відставку з огляду на фізичну можливість відпрацювати на посаді судді не менше 10 років з моменту зайняття посади до досягнення позивачкою 65-річного віку, оскільки у неї був стаж більше 19 років на посадах слідчого, старшого слідчого.
15.        На переконання скаржниці, оскільки проходження нею оцінювання, складання кваліфікаційного іспиту та призначення її Президентом України на посаду судді здійснювалось відповідно до вимог Закону № 2862-XII, то у такому випадку повинне зберігатись і визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності Законом № 2453-VI.
16.        Скаржниця також зазначила, що суд першої інстанції не надав оцінки посиланням позивачки на розділ XIII«Перехідні положення» Закону № 2453-VI, у якому вказано, що матеріали про обрання чи призначення суддів на посади, передані в установленому порядку до набрання чинності цим Законом, розглядаються у порядку, що діяв до набрання ним чинності, тобто у цьому випадку, на думку ОСОБА_1 , за такими суддями повинне зберігатись і визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності Законом № 2453-VI.
17.        Крім того, ОСОБА_1 указала на порушення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), посилаючись на те, що суд першої інстанції не усунув порушень державним органом її прав, а також наведених нею недоліків.
18.        На підставі викладеного скаржниця просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги. 
Позиція учасників справи щодо апеляційної скарги
19.        20 листопада 2023 року до Великої Палати Верховного Суду від ВРП надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач зазначив, що не погоджується з вимогами апеляційної скарги та вважає їх необґрунтованими.
20.        ВРП указала, що на час призначення ОСОБА_1 на посаду судді питання визначення стажу, який давав право на відставку судді, регулювався Законом № 2453-VI, який не передбачав зарахування до стажу роботи на посаді судді стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) у сфері права, як і не передбачав цього і Закон № 1402-VIII на дату набрання ним чинності.
21.        ВРП зауважила, що відповідно до частини першої статті 64 Закону № 2453-VI у редакції, яка була чинною на час обрання ОСОБА_1 на посаду судді, суддею міг бути рекомендований громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж роботи в галузі права не менш як три роки, проживає в Україні не менш як десять років та володіє державною мовою. З огляду на зазначене, право на зарахування стажу роботи в галузі права тривалістю три роки мають судді, яких було призначено на посаду судді вперше згідно з вимогами, установленими Законом № 2453-VI на день їх обрання.
22.        На переконання відповідача, відмовляючи ОСОБА_1 у звільненні з посади судді у відставку, ВРП діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, і жодним чином не перешкоджала позивачці у реалізації її конституційного права бути звільненою у відставку.
23.        У зв`язку з викладеним відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
24.        У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача просив оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін. Будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, ОСОБА_1 у судове засідання не прибула.
Рух апеляційної скарги
25.        Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 25 жовтня 2023 року відкрила апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 25 вересня 2023 року, а ухвалою від 22 листопада 2023 року призначила справу до розгляду в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Обставини справи, установлені судом першої інстанції
26.        Указом Президента України від 24 лютого 2011 року № 246/2011 ОСОБА_1 призначена строком на п`ять років на посаду судді Луганського окружного адміністративного суду.
27.        Указом Президента України від 07 листопада 2013 року № 619/2013 позивачка переведена в межах п`ятирічного строку на роботу на посаді судді Малиновського районного суду міста Одеси.
28.        29 грудня 2017 року Указом Президента України № 441/2017 ОСОБА_1 призначена на посаду судді Малиновського районного суду міста Одеси безстроково.
29.        24 травня 2023 року до ВРП надійшла заява ОСОБА_1 про звільнення з посади судді Малиновського районного суду міста Одеси у відставку відповідно до пункту 4 частини шостої статті 126 Конституції України.
30.        До вказаної заяви позивачка додала довідку від 24 травня 2023 року, видану керівником апарату Малиновського районного суду міста Одеси, лист Луганського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2015 року про неможливість надати будь-яку інформацію стосовно судді, а також копії паспорта громадянина України, диплома, трудової книжки, Указу Президента України від 24 лютого 2011 року № 246/2011, присяги судді, Указу Президента України від 07 листопада 2013 року № 619/2013, наказу Малиновського районного суду міста Одеси від 15 листопада 2013 року № 29-ОС/с, витягу з послужного списку особової справи  ОСОБА_1 , рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 06 червня 2019 року № 397/ко-19, наказу Малиновського районного суду міста Одеси від 25 червня 2019 року № 15-ОС/с.
31.        Відповідно до довідки від 24 травня 2023 року, виданої керівником апарату Малиновського районного суду міста Одеси, стаж роботи на посаді судді складає 12 років 01 місяць, а також наявний стаж роботи:
- із серпня 1986 року по жовтень 1989 року - слідчий відділу внутрішніх справ Фрунзівського райвиконкому Одеської області;
- із жовтня 1989 року по червень 1990 року - старший слідчий Фрунзівського районного відділу внутрішніх справ Одеської області;
- із червня 1990 року по лютий 1991 року - слідчий Приморського районного відділу внутрішніх справ м. Одеси;
- з лютого 1991 року по березень 1995 року - старший слідчий Приморського районного відділу внутрішніх справ м. Одеси;
- з березня 1995 року по липень 1997 року - старший слідчий слідчого відділу Приморського районного відділу м. Одеси;
- з липня 1997 року по квітень 1999 року - слідчий Жовтневого районного відділу м. Одеси;
- з квітня 1999 року по квітень 2003 року - старший слідчий організаційно-методичного відділення слідчого управління Одеського міського управління Міністерства внутрішніх справ;
- з квітня 2003 року по лютий 2004 року - старший слідчий в особливо важливих справах слідчої частини відділу розслідування особливо важливих справ та злочинів, учинених організованими групами, СУ УМВС;
- з лютого 2004 року по грудень 2005 року - заступник начальника відділу - начальник слідчої частини відділу розслідування особливо важливих справ та злочинів, учинених організованими групами, СУ УМВС;
- з липня 2010 року по березень 2011 року - начальник юридичного відділу ПП «Велес-СМ»;
- з квітня 2011 року по листопад 2013 року - суддя Луганського окружного адміністративного суду;
- з листопада 2013 року до цього часу - суддя Малиновського районного суду м. Одеси.
32.        01 червня 2023 року за результатами розгляду матеріалів заяви про звільнення  ОСОБА_1  з посади судді Малиновського районного суду міста Одеси у відставку членом ВРП ОСОБА_3 складено висновок, згідно з яким ОСОБА_1 не може бути звільнена з посади судді у відставку з мотивів відсутності у неї стажу роботи, необхідного для звільнення з цієї підстави. Запропоновано відмовити в задоволенні заяви про звільнення  ОСОБА_1 з посади судді у відставку.
33.        Розглянувши заяву та додані до неї матеріали, ВРП ухвалила рішення від 13 червня 2023 року № 631/8/15-23, яким відмовила ОСОБА_1 у звільненні з посади судді у зв`язку з поданням заяви про відставку. 
34.        Рішення ВРП мотивоване тим, що станом на дату розгляду відповідачем заяви судді ОСОБА_1 про звільнення у відставку остання має загальний стаж роботи судді 15 років 3 місяці 20 днів, з яких: стаж роботи на посаді судді - 12 років 3 місяці 20 днів та стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надавала право на призначення на посаду судді, - 3 роки, що є недостатнім для звільнення судді у відставку.
35.        Не погодившись із указаним рішенням ВРП, ОСОБА_1 звернулася до суду із цим позовом.
ПОЗИЦІЯ ВЕЛИКОЇ ПАЛАТИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Релевантні джерела права й акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи та висновків суду, рішення якого переглядається
36.        Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
37.        Згідно із частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
38.        Підстави та порядок звільнення судді визначено Конституцією України, Законом № 1402-VIII та Законом України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIII).
39.        Пунктом 4 частини шостої статті 126 Конституції України визначено, що подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням є підставою для звільнення судді.
40.        На підставі статті 112 Закону № 1402-VIII суддя може бути звільнений з посади виключно з підстав, визначених частиною шостою статті 126 Конституції України. Рішення про звільнення судді з посади ухвалює ВРП у порядку, встановленому Законом № 1798-VIII.
41.        Статтею 116 Закону № 1402-VIII, зокрема, передбачено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку. Суддя має право у будь-який час перебування на посаді незалежно від мотивів подати заяву про звільнення з посади за власним бажанням. Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею до ВРП, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви ухвалює рішення про звільнення судді з посади.
42.        Частинами першою та четвертою статті 55 Закону № 1798-VIII установлено, що питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 1 та 4 частини шостої статті 126 Конституції України, розглядається на засіданні ВРП. За результатами розгляду питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 1, 4 частини шостої статті 126 Конституції України, ВРП ухвалює вмотивоване рішення.
43.        Як установлено судом першої інстанції, 24 травня 2023 року до ВРП надійшла заява ОСОБА_1 про звільнення з посади судді Малиновського районного суду міста Одеси у відставку відповідно до пункту 4 частини шостої статті 126 Конституції України.
44.        ВРП рішенням від 13 червня 2023 року № 631/8/15-23 відмовила ОСОБА_1 у звільненні з посади судді Малиновського районного суду міста Одеси у зв`язку з поданням заяви про відставку.
45.        Приписами частини першої статті 57 Закону № 1798-VIII передбачено, що рішення ВРП про звільнення судді з посади з підстав, визначених пунктами 1, 2 та 4 частини шостої статті 126 Конституції України, може бути оскаржене та скасоване з підстав, визначених законом.
46.        Як убачається з рішення ВРП від 13 червня 2023 року № 631/8/15-23, ОСОБА_1 відмовлено у звільненні з посади судді Малиновського районного суду міста Одесиу відставку, оскільки загальний стаж роботи позивачки, що дає право на відставку, становить менше двадцяти років, передбачених законодавством України.
47.        Відповідно до частини першої статті 137 Закону № 1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена ВРП, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
48.        Законом України від 12 липня 2018 року № 2509-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд», який набрав чинності 05 серпня 2018 року, статтю 137 Закону № 1402-VIII доповнено частиною другою, згідно з якою до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
49.        На підставі абзацу четвертого пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII (доповнено згідно із Законом № 1798-VIII) судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
50.        За таких фактичних обставин, при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді.
51.        Суд першої інстанції встановив, що Указом Президента України від 24 лютого 2011 року № 246/2011 ОСОБА_1 призначена строком на п`ять років на посаду судді Луганського окружного адміністративного суду.
52.        Частиною першою статті 109 Закону № 2453-VI, чинного на день призначення ОСОБА_1 на посаду судді, було визначено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку.
53.        Згідно із частиною першою статті 131 указаного Закону (у відповідній редакції) до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
54.        Водночас частиною першою статті 64 Закону № 2453-VI було передбачено, що на посаду судді може бути рекомендований громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж роботи в галузі права не менш як три роки, проживає в Україні не менш як десять років та володіє державною мовою.
55.        З огляду на наведені норми законодавства, чинні на день призначення позивачки на посаду судді, до її стажу роботи, що дає право на відставку судді, зараховується три роки роботи в галузі права.
56.        Матеріалами справи встановлено, що на час звернення до ВРП із заявою про звільнення з посади судді у відставку ОСОБА_1 мала стаж роботи на посаді судді 12 років 3 місяці 20 днів.
57.        Як убачається з рішення ВРП від 13 червня 2023 року № 631/8/15-23, окрім стажу роботи на посаді судді- 12 років 3 місяці 20 днів, відповідач зарахував ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на відставку судді, стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надавала право на призначення на посаду судді - 3 роки, що загалом становить 15 років 3 місяці 20 днів.
58.        Ураховуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що ВРП своїм рішенням від 13 червня 2023 року № 631/0/15-23 обґрунтовано відмовила  ОСОБА_1 у звільненні з посади судді у зв`язку з поданням заяви у відставку, з огляду на відсутність у позивачки двадцяти років стажу роботи на посаді судді, необхідного для її звільнення у відставку.
59.        Щодо незарахування ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на відставку судді, половини строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах Велика Палата Верховного Суду зазначає таке.
60.        З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 навчалася в Одеському державному університеті ім. І. І. Мечникова з 1981 по 1986 рік.
61.        За змістом пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.
62.        Разом із цим постановою Кабінету Міністрів України від 01 грудня 2010 року № 1097 «Про внесення змін до актів Кабінету Міністрів України з питань діяльності судів та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України», яка набрала чинності 01 січня 2011 року, затверджено перелік актів Кабінету Міністрів України, що втратили чинність, серед яких значиться постанова Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» (пункт 11).
63.        Отже, на момент призначення ОСОБА_1 на посаду судді Указом Президента України від 24 лютого 2011 року № 246/2011 норми законодавства не передбачали зарахування судді до стажу роботи, що дає право на відставку судді, половини строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, відтак ВРП обґрунтовано не зарахувала половину строку навчання ОСОБА_1 в Одеському державному університеті ім. І. І. Мечникова до стажу роботи, що дає право на відставку судді.
64.        Не є слушним посилання скаржниці на те, що станом на момент проходження нею процедури оцінювання на посаду судді у неї як кандидата на посаду судді були наявні законні очікування на звільнення з посади судді у відставку з огляду на фізичну можливість відпрацювати на посаді судді не менше 10 років з моменту зайняття посади до досягнення позивачкою 65-річного віку, оскільки у неї був стаж більше 19 років на посадах слідчого, а також оскільки проходження ОСОБА_1 оцінювання, складання кваліфікаційного іспиту та призначення її Президентом України на посаду судді здійснювалось відповідно до вимог Закону № 2862-XII, то у цьому випадку повинно зберігатись і визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності Законом № 2453-VI з огляду на таке.
65.        Відповідно до частин першої та другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
66.        За практикою Європейського суду з прав людини дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об`єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях (див. рішення у справі «Вілліс проти Сполученого Королівства», заява № 36042/97). Відмінність у ставленні є дискримінаційною, якщо вона не має об`єктивного та розумного обґрунтування, іншими словами, якщо вона не переслідує легітимну ціль або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною ціллю (див. рішення від 21 лютого 1997 року у справі «Ван Раалте проти Нідерландів») (пункти 48, 49 рішення від 07 листопада 2013 року у справі «Пічкур проти України», заява № 10441/06).
67.        Аналогічний підхід у своїх рішеннях застосовує й Конституційний Суд України, вказуючи на те, що мета встановлення певних відмінностей (вимог) у правовому статусі повинна бути істотною, а самі відмінності (вимоги), що переслідують таку мету, мають відповідати конституційним положенням, бути об`єктивно виправданими, обґрунтованими та справедливими. У противному разі встановлення обмежень означало б дискримінацію (абзац сьомий пункту 4.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004).
68.        Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 Закону України від 06 вересня 2012 року№ 5207-VI «Про засади запобігання і протидії дискримінації в Україні» прямою дискримінацією є ситуація, за якої з особою та / або групою осіб за їх певними ознаками поводяться менш прихильно, ніж з іншою особою та / або групою осіб в аналогічній ситуації, крім випадків, коли таке поводження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними. Таке поводження за змістом пункту 2 частини першої статті 1 цього ж Закону може полягати, в тому числі, в обмеженні у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами у будь-якій формі.
69.        Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду констатує, що вимоги до кандидатів на посаду судді були по-різному визначені законодавством України, що діяло на день їх призначення (обрання) на посаду судді, а тому такі вимоги можуть вважатися виправданою, обґрунтованою та справедливою підставою різниці при вирішенні питання щодо обчислення стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, залежно від змісту цих вимог, визначених законодавством, яке було чинним на час призначення (обрання) на посаду судді.
70.        Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2019 року у справі № 9901/805/18(провадження № 11-1481заі18), від 24 жовтня 2019 року у справі № 9901/2/19 (провадження № 11-376заі19).
71.        Наведене вище також спростовує посилання скаржниці на розділ XIII «Перехідних положень» Закону № 2453-VI, у якому вказано, що матеріали про обрання чи призначення суддів на посади, передані в установленому порядку до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання ним чинності, як на підставу для задоволення позовних вимог в частині зарахування ОСОБА_1 до суддівського стажу більше 19 років стажу роботи на посадах слідчого, оскількина момент призначення позивачки на посаду судді Закон № 2453-VI не передбачав зарахування до стажу роботи на посаді судді відповідного стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) на посадах слідчого.
72.        При цьому Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне зазначити про необґрунтованість доводів ОСОБА_1 щодо наявності в неї законних, на її думку, очікувань на звільнення з посади судді у відставку з огляду на фізичну можливість відпрацювати на посаді судді не менше 10 років з моменту зайняття посади до досягнення позивачкою 65-річного віку (у зв`язку із можливістю зарахуванням до суддівського стажу половини строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, а також стажу роботи на посадах слідчого більше 19 років), оскільки на момент призначення на посаду судді були чинними нормативні акти, якими не передбачалось зарахування до стажу роботи судді відповідні строки навчання та роботи на посадах слідчого.
73.        З огляду на це Велика Палата Верховного Суду вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що ВРП, приймаючи рішення про відмову в задоволенні заяви про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Малиновського районного суду м. Одеси суду у відставку у зв`язку із тим, що вона не має достатнього стажу роботи, встановленого статтею 116 Закону № 1402-VIII та визначеного відповідно до статті 137 з урахуванням пункту 34 розділу ХII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону, діяла у спосіб, визначений Законом № 1402-VIII. До того ж такий підхід до застосування вказаних правових норм не є дискримінаційним та не порушує принцип рівності перед законом, що в свою чергу спростовує посилання скаржниці на порушення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
74.        Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
75.        На підставі частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
76.        Оскільки Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду розглянув справу з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків, то апеляційна скарга позивачки задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 266, 308, 310, 315, 316, 322, 325 КАС України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
1. Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 25 вересня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
  Головуючий суддя                                                                                     В. Ю. Уркевич
Суддя-доповідач	 	 	І. В. Желєзний	
Судді: 	О. О. Банасько	 	М. В. Мазур	
 	О. Л. Булейко	 	С. Ю. Мартєв	
 	Ю. Л. Власов	 	К. М. Пільков	
 	М. І. Гриців	 	С. О. Погрібний	
 	Ж. М. Єленіна	 	О. В. Ступак	
 	Л. Ю. Кишакевич	 	І. В. Ткач	
 	В. В. Король	 	Є. А. Усенко	
 	О. В. Кривенда	 	Н. В. Шевцова