ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

29 лютого 2024 року 	м.Суми	

Справа №591/1642/19 
Номер провадження 22-ц/816/124/24

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Філонової Ю. О. ,  Рунова В. Ю. 
з участю секретаря судового засідання – Чуприни В.І.
з участю:
позивача ОСОБА_1 та його представника – адвоката Матішинця Василя Васильовича 
відповідача ОСОБА_2 та його представника - адвоката Вакули Вадима Миколайовича
розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 29 серпня 2023 року у складі судді Сидоренко А.П., ухвалене в м. Суми, повний текст рішення складено 09 вересня 2023 року,
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Сумська міська державна нотаріальна контора, ОСОБА_3 в особі законного представника ОСОБА_4   про визнання права власності на частини нерухомого майна в порядку спадкування,
в с т а н о в и в :
У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 , третя особа: Сумська міська державна нотаріальна контора про визнання особи такою, що пропустила строк для прийняття спадщини за законом, і не прийняла спадщину.
Свої вимоги мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько – ОСОБА_6 . Після смерті батька залишилось спадкове майно, що складається з квартири АДРЕСА_1 . Крім того, ОСОБА_6 та відповідачці на праві спільної сумісної власності належала квартира АДРЕСА_2 . Після смерті спадкодавця 14 листопада 2017 року було відкрито спадкову справу. 
Позивач зазначає, що він є спадкоємцем першої черги за законом. Крім нього, спадкоємцями першої черги є також його малолітній брат ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та мати спадкодавця - ОСОБА_5 . Жодним зі спадкоємців права на спадкове майно не оформлені. На підтвердження факту прийняття спадщини за законом після смерті свого сина ОСОБА_5 надала в нотаріальну контору довідку ТОВ «КК «Сумитехобудсервіс», згідно якої спадкодавець був зареєстрований за однією адресою разом зі своєю матір`ю.
Вважає, що ОСОБА_5 не може вважатися такою, що прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, так як, починаючи з 27 липня 2014 року, коли до ОСОБА_6 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, і станом на дату смерті він не проживав разом зі своєю матір`ю за адресою своєї реєстрації, а фактично постійно проживав за адресою: АДРЕСА_3 в придбаній ним квартирі. Тобто відповідачка не прийняла спадщину після смерті ОСОБА_6 , у визначений законом шестимісячний строк, не звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а тому є такою, що не прийняла спадщину станом на дату подання позовної заяви. 
Посилаючись на вказані обставини та на те, що дана позовна заява спрямована на захист його майнового інтересу на більшу частку у спадщині як спадкоємця майна померлого батька, позивач просив визнати ОСОБА_5 такою, що станом на дату подання даної позовної заяви пропустила строк для прийняття спадщини за законом, та не прийняла спадщину після смерті свого сина ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 11 листопада 2019 року залучено до участі в даній справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в особі законного представника ОСОБА_4 (а.с. 180, Т. 1).
03 листопада 2021 року позивач подав до суду заяву про зміну предмета позову (а.с. 139-141, Т. 2), в якій зазначив, що 03 листопада 2021 року він звернувся до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадкове майно після смерті батька, проте постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05 серпня 2021 року державний нотаріус Сумської міської державної нотаріальної контори Охріменко О.І. відмовила йому у вчиненні нотаріальних дій.
З урахуванням обставин справи просив суд: визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті його батька ОСОБА_6 який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на частини квартири АДРЕСА_1 ; визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті його батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на частини однокімнатного будинку АДРЕСА_4 . 
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 29 серпня 2023 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне встановлення судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі; стягнути з відповідача понесені судові витрати.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції порушив норму ч. 4 ст. 263 ЦПК України, оскільки при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин не врахував висновків щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду, зокрема від 28 лютого 2018 року у справі № 633/344/16-ц; від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16, від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17, від 01 липня 2020 року у справі № 222/1109/17, в яких Верховний Суд роз`яснив, що реєстрація місця проживання і фактичне проживання є нетотожними поняттями і фактичне проживання спадкоємця окремо від спадкодавця (при спільній адресі реєстрації) не свідчить про автоматичне прийняття спадкоємцем спадщини в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України.
Вважає, що висновок суду про те, що місцем постійного проживання фізичної особи, є зареєстроване у встановленому законом порядку місце її проживання, суперечить роз`ясненням щодо застосування норм права, викладеним у вказаних постановах Верховного Суду.
На думку скаржника, судом було порушено принцип змагальності сторін, що полягає у безпідставному відхиленні наданих позивачем належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження факту постійного проживання спадкодавця ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_3 . Натомість суд, за відсутності будь-яких достовірних доказів з боку відповідача безпідставно визнав факт спільного проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_5 . 
Суд не дослідив зміст наданих копій ухвал місцевих судів про обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зміну запобіжного заходу з утримання під вартою на домашній арешт цілодобово з носінням електронних засобів контролю та про продовження дії такого заходу, а також ухвалу суду від 12 лютого 2017 року про закриття кримінального провадження, інформація в яких має доказове значення для справи.
Крім того, факт постійного проживання спадкодавця ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_3 підтверджується поясненнями свідків, протоколом допиту свідка ОСОБА_5 від 29 липня 2014 року; листом в.о. голови Зарічного районного суду м. Суми від 29 липня 2019 року.
Зазначає, що ОСОБА_5 у відзиві на позовну заяву визнала той факт, що її син за власним бажанням обрав місцем свого проживання будинок, не мав можливості його залишати і постійно там знаходився. При цьому жодної інформації, що ОСОБА_6 фактично проживав у квартирі разом з нею на момент обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відзив не містить.
Наголошує на тому, що суд не розглянув його клопотання про витребування доказів, а саме про витребування від управління Державної пенітенціарної служби України в Сумській області інформації про фіксацію фактів порушення умов домашнього арешту та від КУ «Сумська міська клінічна лікарня № 5» інформації чи здійснювався виклик швидкої допомоги для госпіталізації чи надання невідкладної медичної допомоги ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_3 в період з 04 серпня 2016 року до 12 лютого 2017 року.
Вважає, що стороною відповідача не було надано жодного доказу, який би спростовував факт простійного проживання спадкодавця за адресою: АДРЕСА_3 .
Вказує на те, що суд неправильно визначився з характером спірних правовідносин, та замість встановлення обставин прийняття спадщини первісною відповідачкою, почав встановлювати обставини збереження родинних зв`язків між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 після початку його кримінального переслідування, хоча підлягав встановленню судом факт прийняття (неприйняття) відповідачкою спадщини в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. 
Вважає, що він довів належними та допустимими доказами факт неприйняття ОСОБА_5 спадщини після смерті її сина.
Від представника відповідача – адвоката Вакули В.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін. Зазначає, що примусове поміщення особи під варту та цілодобовий домашній арешт за визначеною адресою не можна розглядати як місце постійного проживання особи за її волею. Вважає, що оскільки після зміни позовних вимог позивач ставить питання визнання саме права власності в порядку спадкування без встановлення факту неприйняття спадщини, задоволення позову є передчасним. Крім того, зазначає, що квартира за адресою: АДРЕСА_5 , у спільній сумісній власності і без визначення часток в прохальній частині позову, визнання права власності на частку є передчасним.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника, які підтримали доводи апеляційної скарги, заперечення проти апеляційної скарги відповідача та його представника , перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 (а.с. 12, Т. 1).
Заповіту за життя ОСОБА_6 не склав. 
Спадкоємцями першої черги за законом є діти померлого: позивач ОСОБА_1 та його малолітній брат – третя особа у справі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; мати померлого ОСОБА_5 (а.с. 14; 15, Т. 1).
Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , та квартиру за адресою: АДРЕСА_5 , яка належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (17-19; 20-21, Т.1).
З копії довідки ТОВ «Сумитехнобудсервіс» вбачається, що за адресою: АДРЕСА_5 з 10 квітня 1991 року по день смерті був зареєстрований ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . На день смерті з померлим була зареєстрована його мати – ОСОБА_5 (а.с. 24, 90, Т. 1).
Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 29 липня 2014 року у справі №592/9103/14-к відносно ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 115 ч.1 КК України, обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 18 години 29 серпня 2014 року (а.с. 25, Т. 1) В подальшому ухвалами суду строк тримання під вартою неодноразово продовжувався (а.с. 26-43, Т. 1).
Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 04 серпня 2016 року у справі №591/200/15-к змінено відносно обвинуваченого ОСОБА_6  запобіжний захід з утримання під вартою на домашній арешт цілодобово, з носінням електронних засобів контрою, за адресою:  АДРЕСА_3 (а.с. 43, Т. 1). В подальшому ухвалами суду строк дії вказаного запобіжного заходу неодноразово продовжувався (а.с. 44-46, Т. 1).
Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 13 травня 2017 року кримінальне провадження 12014200440003845 від 27 липня 2017 року відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, закрито у зв`язку зі смертю обвинуваченого (т. І а.с.47).
З копії протоколу допиту як свідка ОСОБА_5 від 29 липня 2014 року вбачається, що адресою її проживання вказано: АДРЕСА_5 . У своїх показах вона пояснила, що у неї є син – ОСОБА_6 , 1972 року народження, який прописаний за її адресою, а мешкає за адресою: АДРЕСА_3 . За вказаною адресою він мешкає сам (а.с.48-52, Т. 1).
На адвокатський запит ГУНП в Сумській області 26 вересня 2019 року надало відповідь про те, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживав за адресою: АДРЕСА_5 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ) являвся власником мисливської зброї (а.с. 209, Т. 1).
З довідки Сумського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області від 10 серпня 2018 року вбачається, що ОСОБА_5 , яка проживає: АДРЕСА_5 знаходилась на обліку в Сумському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Сумській області з 02 листопада 1991 року по довічно. Розмір пенсії станом на 01 серпня 2018 року складав 1962 грн 19 коп. (а.с. 212, Т. 1). 
З копій платіжних квитанцій вбачається, що особові рахунки за адресою: АДРЕСА_5 відкриті на ім`я ОСОБА_5 (а.с. 210; 213-214, Т. 1).
ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 померла (а.с. 234; 245,Т.1).
24 червня 2020 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Коваль Н.М. заведено спадкову справу № 31/2020 (а.с. 22-33, Т. 2).
З матеріалів спадкової справи вбачається, що ОСОБА_5 за життя 18 листопада 2019 року склала заповіт, яким все своє майно заповіла своєму сину ОСОБА_2 (а.с.24, Т. ).
11 серпня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Коваль Н.М. із заявою про прийняття спадщини після смерті його баби ОСОБА_5 , за правом представлення, оскільки його батько ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.32, Т. 2). Аналогічну заяву подала приватному нотаріусу Корольова О.В. в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 33).
05 серпня 2021 року постановою державного нотаріуса Сумської міської державної нотаріальної контори Охріменко О.І. відмовлено ОСОБА_1 у видачі на його ім`я свідоцтв про право на спадщину за законом на частку спадкового майна, яке залишилось після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_6 . У постанові вказано, що згідно матеріалів спадкової справи № 474/2017 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 спадкоємцями за законом є мати спадкодавця - ОСОБА_5 , яка спадщину прийняла шляхом спільного сумісного проживання разом з померлим на час відкриття спадщини (що підтверджується довідкою ТОВ «Керуюча компанія «Сумитехнобудсервіс», виданою 31 жовтня 2017 року, б/н) та сини спадкодавця - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які спадщину прийняли, відповідно до положень ст. 1268 ЦК України (малолітня та неповнолітня особа на день смерті батька). Також, відповідно до документів, які містяться в спадковій справі, спадкоємець за законом ОСОБА_1 звернувся до суду з питання визнання матері спадкодавця ОСОБА_5 такою, що пропустила строк для прийняття спадщини за законом та не прийняла її. На сьогоднішній день рішення суду з цього питання не ухвалено, коло спадкоємців, які своєчасно прийняли спадщину, остаточно не сформовано. В матеріалах спадкової справи наявна інформація про трьох спадкоємців, які в рівних частках мають право на спадщину (по 1/3 частці) а.с.144, Т. 2).
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що за встановлених обставин справи відсутні підстави стверджувати, що на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6 його мати ОСОБА_5 постійно з ним не проживала, оскільки вона була зареєстрована за місцем відкриття спадщини разом зі спадкодавцем, з заявою про відмову від прийняття спадщини не зверталась, отже є такою, що прийняла спадщину в силу ст. 1268 ЦК України, а тому обов`язку звертатися з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не мала. Оскільки нотаріусом спадкоємцями ОСОБА_6 визнаються – мати ОСОБА_5 , та сини спадкодавця – ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , відсутні підстави для задоволення вимог про визнання права власності за позивачем, оскільки таке право, хоча і в інших частках, не оспорюється. Отже позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам закону. 
Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно з ч.1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до частин 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. 
Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Частиною 1 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Відповідно до частин 1,6 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.
Статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (в ред. на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Згідно положень ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (в ред. на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що місцем проживання є житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає.
Документом, до якого вносяться відомості про місце проживання є, зокрема паспорт громадянина України.
Реєстрація місяця проживання здійснюються шляхом внесення інформації до реєстру територіальної громади та до інших документів, визначених законом, відомостей про місце проживання/перебування фізичної особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування та подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Положеннями п. 1.12 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (в ред. на час виникнення спірних правовідносин), передбачено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця відповідно до статті 29 Цивільного кодексу України. Якщо спадкодавець мав декілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця.
Як роз`яснення в пунктах 3.21, 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (в ред. на час виникнення спірних правовідносин), спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї.
У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.
Зі змісту наведених норм закону вбачається, що під постійним місцем проживання спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги.
Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_1 свої вимоги мотивував тим, що на момент смерті спадкодавця ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , його мати ОСОБА_5 не може вважатися такою, що прийняла спадщину в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України, оскільки вона не проживала постійно разом зі своїм сином (спадкодавцем) на час відкриття спадщини.
Матеріалами справи підтверджується, що на момент смерті спадкодавця ОСОБА_6 його зареєстрованим місцем проживання з 1991 року було: АДРЕСА_5 . За вказаною адресою була зареєстрована та проживала і його мати – ОСОБА_5 . 
За життя спадкодавцю на праві особистої приватної власності належала житло за адресою: АДРЕСА_6 , проте спадкодавець місце реєстрації не змінював.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що обставину застосування судом до спадкодавця запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не можна вважати визначальною подією, яка свідчить про зміну місця проживання спадкодавця, позаяк положення ст. 13 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачають, що вільний вибір місця проживання обмежується щодо осіб, до яких згідно із процесуальним законодавством застосовано запобіжні заходи, пов`язані з обмеженням або позбавленням волі.
Так само після зміни ОСОБА_6 запобіжного заходу з утримання під вартою на домашній арешт цілодобово з носінням електронних засобів контролю за адресою: АДРЕСА_3 , власником якого він був, не спростовує обставину того, що його зареєстрованим та постійним місцем проживання була квартира АДРЕСА_2 , де проживала його мати. Крім того, за адресою: АДРЕСА_5 була зареєстрована належна йому зброя, що свідчить про наявність належного йому майна за місцем його реєстрації та підтверджує факт того, що він не втрачав зв`язків із вказаним житлом. Також і поховання спадкодавця здійснювалося саме за вказаною адресою, де він був зареєстрований.
       Показанням свідків місцевий суд також надав належну оцінку, зазначивши, що показаннями свідків не підтверджено, що постійним місцем проживання ОСОБА_6 до затримання було за адресою: АДРЕСА_6 . Водночас вбачається, що вказане житло спадкодавець використовував як місце, де проводив своє дозвілля.
       Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, яким суд першої інстанції надав належну оцінку, підстав для переоцінки доказів не вбачається.
Стосовно тверджень скаржника, що місцевим судом не було враховано висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду, колегія суддів зауважує, що в даній справі, рішення, в якій переглядається, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні в позову не з тих підстав, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 були зареєстровані за однією адресою, а з тих, що позивач не довів належними та допустимими доказами обставини того, що постійним місцем проживання спадкодавця на час його смерті була інша адреса, аніж та за якою він був зареєстрований та за якою проживала його мати.
Порушень судом норм процесуального права колегією суддів не встановлено.
За встановлених обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутні підстави стверджувати, що на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6 його мати ОСОБА_5 постійно з ним не проживала, вона була зареєстрована за місцем відкриття спадщини разом зі спадкодавцем, із заявою про відмову від прийняття спадщини не зверталась, а тому є такою, що прийняла спадщину в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Крім того, оскільки нотаріусом спадкоємцями померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 визнаються його мати ОСОБА_5 та сини – ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , тому відсутні підстави для задоволення вимог про визнання за позивачем права власності, оскільки його право на частку у спадщині з врахуванням часток інших спадкоємців не оспорюється, а підстав для визнання за ним права власності на більшу частку у спадщині не вбачається.
Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування або зміни ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 29 серпня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складене 29 лютого 2024 року.

Головуючий -  	О. І. Собина	

Судді:                                                                                        Ю. О. Філонова 

                                                                                                   В. Ю. Рунов