ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
13 березня 2024 року           справа №200/4628/23 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Блохіна А.А., Казначеєва Е.Г., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2023 року у справі  № 200/4628/23 (головуючий І інстанції Бабаш Г.П.) за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                            В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) (далі - відповідач),  в якій, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив:
- визнати протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з 18.06.2021 року по 21.08.2023 року;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільнені з 18.06.2021 року до дня фактичного розрахунку 21.08.2023 року (а.с. 53-54).
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27.10.2023 року позов - задоволено частково: 
- визнано протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону (Військова частина НОМЕР_2 ) щодо ненарахування та невиплати позивачу середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні;
- зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільнені з 19.06.2021 року до 18.10.2021 року; 
- в решті позовних вимог відмовлено.
Відповідачем подано апеляційну скаргу на рішення суду, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального права. 
Апелянт вважає, що норми ст.ст. 116, 117 КЗпП України не поширюються на порядок нарахування грошового забезпечення військовослужбовців. Також відповідач вказує на судову практику щодо застосування принципу співмірності при вирішенні трудових спорів.
Відповідно до ст. 311 КАС України справу розглянуто в письмовому провадженні.
Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Позивач проходив військову службу на посаді заступника начальника відділу кримінального аналізу та інформаційно-аналітичного забезпечення головного оперативно-розшукового відділу НОМЕР_1 прикордонного загону, є учасником бойових дій, що підтверджено посвідченням серії НОМЕР_3 .
Наказом начальника Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 04.06.2021 року № 277-ОС припинено (розірвано) контракт та звільнено з військової служби ОСОБА_2 (а.с. 8).
Наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 16 червня 2021 року № 227-ОС (по особовому складу) підполковника ОСОБА_2 виключено із списків особового складу загону та всіх видів забезпечення (а.с. 9). 
В зв`язку з невиплатою усіх належних сум грошового забезпечення ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27.12.2022 року у справі №200/4765/22 позов ОСОБА_2 до НОМЕР_1 прикордонного загону (Військова частина НОМЕР_2 ) задоволено частково, зокрема:
- зобов`язано НОМЕР_1 прикордонний загін (Військова частина НОМЕР_2 ) здійснити перерахунок та виплату позивачу грошового забезпечення за період з 01.01.2020 року по 31.12.2020 року та допомоги на оздоровлення із застосуванням для обчислення посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт встановлений додатками 1, 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»;
- зобов`язано НОМЕР_1 прикордонний загін (Військова частина НОМЕР_2 ) здійснити перерахунок та виплату позивачу грошового забезпечення за період з 01.01.2021 року по 18.06.2021 року одноразової грошової допомоги при звільненні, допомоги на оздоровлення, компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як особі, що має статус учасника бойових дій із застосуванням для обчислення посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021 року, на відповідний тарифний коефіцієнт встановлений додатками 1, 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (а.с. 22-32). 
На виконання рішення суду відповідачем перераховано на рахунок позивача суму заборгованість 22.07.2023 року в розмірі 169597,17 грн., 21.08.2023 року - 72636,23 грн. (а.с. 20, 55).
Згідно ст. 1-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-ХІІ законодавство про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей базується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів.
За ст. 1-2 Закону № 2011 військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.
Законом № 2011 врегульовані питання грошового забезпечення військовослужбовців, питання відповідальності за затримку виплати грошового забезпечення не врегульовані положеннями спеціального законодавства. 
Таким чином, до спірних правовідносин підлягає застосуванню Кодекс законів про працю України, яким врегульовані гарантії захисту конституційного права особи на оплату праці.
За ст. 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
Згідно ст.ст. 116, 117 КЗпП України (в редакції чинній на дату подання позову) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. {Стаття 116 із змінами, внесеними згідно із Законами № 3248-IV від 20.12.2005, № 2352-IX від 01.07.2022}.
У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
{Стаття 117 із змінами, внесеними згідно із Законом № 3248-IV від 20.12.2005; текст статті 117 в редакції Закону № 2352-IX від 01.07.2022}.
Отже, нормами КЗпП України обмежено середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку шістьма місяцями.
Враховуючи, що спеціальне законодавство, яким врегульовані питання грошового забезпечення військовослужбовців, не містить порядку обчислення середнього грошового забезпечення, підлягає застосуванню Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою КМУ від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).
За п. 2 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.
Згідно абз. 1, 3 пункту 3 Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.
Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (абз. 1 пункту 8 Порядку № 100).
За правовою позицією Великої Палати Верховного суду в постанові від 26.06.2019 року у справі № 761/9584/15-ц закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Однак, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.
Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.
Верховний суд в постанові ві 30.11.2020 року у справі № 480/3105/19 в частині, що стосується виплати середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку дійшов висновку, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. 
В цій справі має місце несвоєчасний розрахунок військової частини з позивачем.
Наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 16.06.2021 року №227-ОС, яким ОСОБА_2 виключено із списків особового складу загону та всіх видів забезпечення, крім іншого визначено і виплати, які мають бути проведені на користь позивача: винагорода за безпосередню участь у воєнних конфліктах за 15 діб, матеріальна допомога на оздоровлення за 2021 рік, грошова компенсація за невикористану додаткову відпустку за 2017 – 2021 роки, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Отже, цим наказом визначені всі виплати, які Військова частина НОМЕР_2 мала на меті сплатити позивачу під час його звільнення.
З рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27.12.2022 в справі №200/4765/22 вбачається, що з січня 2020 року по день звільнення 18.06.2021 року відповідач сплачував грошове забезпечення та інші виплати позивачу, застосовуючи для розрахунку прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2018 року.
Отже, позивач міг знати весь цей час про порядок обрахунку його грошового забезпечення, тому він не міг мати законних очікувань, що відповідач самостійно, без звернення позивача до суду, здійснить перерахунок грошового забезпечення за 2020 – 2021 роки. 
Таким чином, був наявний спір про розміри належних звільненому працівникові сум грошового забезпечення. До суду з приводу перерахунку грошового забезпечення позивач звернувся лише 31.10.2022 року, тобто майже через півтора року після звільнення.
Крім того, рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27.12.2022 року у справі № 200/4765/22 після перегляду апеляційною інстанцією набрало чинності 04.07.2023 року.
Виплати на виконання рішення суду відповідачем здійснені 22.07.2023 року в розмірі 169597,17 грн. та 21.08.2023 в розмірі 72636,23 грн., тобто в межах розумного строку.
Враховуючи поведінку обох сторін в цій справі, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що тривалий строк затримки в розрахунку при звільненні пов`язаний не лише з протиправними діями відповідача, але й зі зволіканням з боку позивача. І хоча закон не зобов`язує працівника звертатися до суду з приводу захисту своїх трудових прав, він все ж таки має добросовісно та розумно користуватися наданими йому правами.
Враховуючи викладене, застосовуючи принцип співмірності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про визнання протиправною бездіяльності НОМЕР_1 прикордонного загону (Військова частина НОМЕР_2 ) щодо ненарахування та невиплати позивачу середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні; зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільнені з 19.06.2021 року до 18.10.2021 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Отже, спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                               П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) - залишити без задоволення.
Рішення  Донецького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2023 року у справі № 200/4628/23 за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.
Повний текст постанови складений 13 березня 2024 року.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                                                             І.В. Геращенко

            Судді:                                                                           А.А. Блохін

                                                                                                  Е.Г. Казначеєв