ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1026/24 Справа № 235/642/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кузнецова А.С. Суддя у 2-й інстанції - Кішкіна І. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2024 року                                                                 м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Кішкіної І.В.,
суддів Агєєва О.В., Корчистої О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу № 235/642/23 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» про відшкодування моральної шкоди завданої професійними захворюваннями, за апеляційною скаргою відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 19 жовтня 2023 року (суддя Кузнєцова А.С., повний текст рішення складено 20 жовтня 2023 року),

в с т а н о в и в:

У вересні 2023 року ОСОБА_1  звернувся до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» про відшкодування моральної шкоди завданої професійними захворюваннями, в обґрунтування позовних вимог послався на те, що він з 16 лютого 2011 року по 09 лютого 2021 року перебував в трудових відносинах з відповідачем. Наказом №158к від 09 лютого 2021 року ОСОБА_1 звільнений за власним бажанням в зв`язку з виходом на пенсію на підставі статті 38 КЗпП України. Час роботи на підприємствах вугільної промисловості став причиною виникнення та розвитку у ОСОБА_2 професійних захворювань, а саме: - хронічний бронхіт П ст., фаза затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН І-П ст., хронічна радикулопатія S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико динамічними порушеннями, м`язево-тонічним і больовим синдромами. 26 жовтня 2021 року був складений акт розслідування виникнення хронічного професійного захворювання у ОСОБА_1 . Висновком МСЕК від 01 квітня 2022 року позивачу первинно за сукупністю було встановлено 65% втрати професійної працездатності, безстроково, з них 40% по хр. радикулопатії, 25% по хронічному бронхіту. Визнано особою з інвалідністю третьої групи за профзахворюваннями з 01 квітня 2022 року безстроково. Визначена потреба у медичній та соціальній допомозі: медикаментозне та санаторно-курортне лікування. Позивач просив суд стягнути з ТОВ «Шахтобідувельна компанія» моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив значний ступінь професійної працездатності, має серйозні порушення здоров`я із стійкими розладами функцій організму, обумовленими наслідками професійного захворювання, все це призвело до порушення звичного способу його життя і потребує від позивача додаткових зусиль для організації, неможливості продовження активного особистого життя, порушення нормальних життєвих зв`язків; позивач вимушений тривалий час витрачати на відвідування лікувальних установ, проходячи курси лікування (амбулаторно і стаціонарно), неодноразові обстеження, консультації у фахівців охорони здоров`я позбавляє позивача можливості домашнього затишку, обмежує можливість спілкування з близькими, що також негативно впливає на душевний та емоційний стан. Внаслідок вказаного, позивач відчуває свою неповноцінність, постійне хвилювання, емоційна напруга призводить до погіршення стосунків в родині та з оточуючими. Моральну шкоду ОСОБА_1 оцінює у розмірі 180 000,00 гривень, що відповідатиме справедливій сатисфакції за розвиток хронічних захворювань, які спричинили втрату професійної працездатності.
Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 19 жовтня 2023 року позов ОСОБА_1 . Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків (професійне захворювання) - задоволено частково.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія», на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків (професійне захворювання) грошову суму в розмірі 90000 (дев`яносто тисяч) гривень з утриманням обов`язкових платежів, згідно законодавства.
В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.
З вказаним рішенням суду не погодився відповідач Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» та оскаржив його в апеляційному порядку, посилаюсь на порушення судом першої інстанції норм матеріального права просив судзмінити рішення суду першої інстанції в частині зменшення розміру моральної шкоди до 29000,00 грн та відповідно зменшити суми судового збору.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що сума відшкодування моральної шкоди має бути обґрунтована та домірною цій шкоді, зауважує, що позивач пропрацював на підприємстві відповідача лише 16,2 % від загального стажу роботи в умовах впливу шкідливих факторів протягом свого професійного маршруту. Вказує, що судом першої інстанції не враховано той факт, що причиною отримання професійних захворювань позивачем є його послідовна робота на декількох підприємствах. Крім того, відповідач посилається в апеляційній скарзі на Постанову Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц. В якій вказано, що у справах про відшкодування шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України, критеріїв, і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив потерпілий. Зазначає, що відповідач не приховував важкість та шкідливість технологічного процесу, а позивачем свідомо було прийняті запропоновані йому умови праці. Відповідач вважає, що суд першої не вірно стягнув з відповідача суму судового збору, оскільки судовий збір , на його думку, підлягає стягненню у сумі 900 гривень із розрахунку: 180 000,00 х 1% х 50% - пропорційно задоволених вимог. 
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до частин 1, 3 статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою, в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно із частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Зважаючи на те, предметом апеляційного оскарження є рішення у справі, ціна позову у якій не перевищує 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд дійшов таких висновків.
У частині 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 перебував в трудових відносинах з ТОВ «Шахтобудівельна компанія», з 16 лютого 2011 року на посаді прохідника 5 розряду з повним робочим днем під землею, 09 лютого 2021 року звільнений за власним бажанням в зв`язку з виходом на пенсію на підставі статті 38 КЗпП України (а.с. 9-13).
Згідно медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії від 22 вересня 2021 року № 33/1033 позивачу ОСОБА_1 встановлено професійні захворювання: хронічний бронхіт П ст., фаза затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН І-П ст., хронічна радикулопатія S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико динамічними порушеннями, м`язово-тонічним і больовим синдромами. При цьому, в якості обґрунтування встановлення професійної категорії захворювань в даному медичному висновку зазначено: клініко-діагностичні дані та рентгенологічні дані; проф. маршрут більше 24 років підземного стажу в умовах впливу підвищених концентрацій пилу в повітрі робочої зони, фізичного навантаження за даними інформаційної довідки про умови праці від 30 серпня 2021 року; динаміка та перебіг захворювань, їх розвиток під час роботи в шкідливих умовах (а.с. 26).
Відповідно до Державних санітарних норм та правил «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затверджено Наказом МОЗ № 248 від 08 квітня 2014 року (зареєстрований в Міністерстві юстиції України за № 472/25249 від 06 травня 2014 року) умови та характер праці ОСОБА_1 - за концентрацією пилу в повітрі робочої зони до 3 класу 4 ступеню, за параметрами мікроклімату до 2 класу (допустимий), за рівнем шуму до 3 класу 2 ступеню, по важкості праці до 3 класу 3 ступеню, за параметрами локальної вібрації до 3 клас 1 ступінь.
Відповідно до пункту 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 26 жовтня 2021 року, у ОСОБА_1 професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи на підприємствах вугільної промисловості, а саме: шахта ім. Коротченко, шахта Росія, ПрАТ «ШУ Покровське», ТОВ «Донбасвуглепроходка» ШБУ №9, ТОВ «Шахтобудівельна компанія «Донецькшахтопроходка», ТОВ «Шахтобудівельна компанія» в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, параметри яких перевищували допустимі норми. 
Причиною виникнення у ОСОБА_1 професійного захворювання є вуглепородний пил фактична величина 105,8-243,7 мг/м3, при нормальному значенні 2 мг/м3. Важкість праці: фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів нижніх кінцівок та тулуба) фактична величина 148,9-187 Вт, при нормативному значенні 90Вт; фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів рук та плечового поясу) - фактична величина 88,4-97,5 Вт, при нормативному значенні 45 Вт. Маса вантажу, що піднімається та переміщується фактична величина 40 кг при нормативному значенні 30 кг. Робоча поза в нахиленому положенні більше 30 градусів тривалістю 29-45% часу зміни, при нормативному значенні 30-25% зміни. Нахили корпусу 175-190 разів за зміну, при нормативному значенні 51-100 разів за зміну. Фактичні рівні звукового тиску, еквівалентні рівню шуму 93-95 дБА, при нормативному значенні 80 дБА, що зазначено у пункті 18 вищевказаного Акту.
У пункті 20 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 26 жовтня 2021 року вказано, що у зв`язку з тривалим виробничим стажем ОСОБА_1 в шкідливих умовах праці на різних підприємствах вугільної промисловості, встановити осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, що стали причиною профзахворювання, неможливо, але слід зазначити , що ступень вини відповідних посадових осіб пропорційна тривалості праці ОСОБА_1 в шкідливих умовах на підприємствах зазначених у пункті 17 цього Акту. 
Висновком МСЕК серії 12ААА № 092894 від 01 квітня 2022 року, при первинному огляді ОСОБА_1 встановлено 65 % втрати професійної працездатності та визнано особою з інвалідністю третьої групи з 01 квітня 2022 року безстроково (а.с. 18, 19).
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами частини 2 статті 153, статті 173, частини 1 статті 237-1 КЗпП України й виходив з обов`язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв`язку з отриманими ним на виробництві професійними захворюваннями.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення моральної шкоди. Проте не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції в частині вирішення питання про судові витрати та в частині утримання обов`язкових платежів.
Згідно з нормами Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави (стаття 3 Конституції України).
Статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.
Згідно із статтею 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.
Відповідно до частин 1, 3 статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.
Так, відповідно до частин 1 - 4 статті 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.
Відповідно до статті 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.
Частиною 1 статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.
Водночас, пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.
Як вбачається з Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 26 жовтня 2021 року, причиною виникнення професійних захворювань позивача є вуглепородний пил, важкість праці, фактичні рівні звукового тиску.
Отже, роботодавець Товариство з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія», під час роботи позивача, допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням статті 153 КЗпП України та статті 13 Закону України «Про охорону праці».
Судом першої інстанції вірно встановлено порушення Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» норм трудового законодавства, що призвело до виникнення у позивача професійних захворювань, а тому саме на роботодавця покладається обов`язок з відшкодування завданої моральної шкоди.
Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на те, що позивач добровільно працював тривалий час у шкідливих умовах праці та саме його дії стали причиною професійного захворювання безпідставні та суперечать вищевикладеному, оскільки згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 26 жовтня 2021 року причиною професійного захворювання позивача є перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.
При цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов`язку виконати вимоги частини 2 статті 153 КЗпП України та статті 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку, у зв`язку із чим, доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині, колегія суддів не бере до уваги.
Суд, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки постійно виникають складнощі у зв`язку з загальною слабкістю, втомою, болями.
Позивач не може повернутися до повноцінного образу життя, відчуває фізичні страждання, фізичну біль, обумовлену важкістю самопочуття та особливостями лікування, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів.
Все це постійно і негативно позначається на його душевному та фізичному стані.
Тривалий процес лікування захворювання, пов`язаного з виробництвом, позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя.
Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.
Щодо посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не враховано той факт, що причиною отримання професійних захворювань позивачем є його послідовна робота на декількох підприємствах і те, що позивач пропрацював на підприємстві відповідача лише 16,2 % від загального стажу роботи в умовах впливу шкідливих факторів протягом свого професійного маршруту, колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається з копії трудової книжки позивача та виписки з амбулаторної карти ОСОБА_1 , інформаційної довідки про умови праці, що знаходяться в матеріалах справи, загальний стаж роботи позивача в шкідливих умовах праці складає 24 роки 01 місяць 06 днів (в якості прохідника 19 років 06 місяців 19 днів), з яких позивач пропрацював на підприємстві відповідача, яке неодноразово змінювало назву, з 16 лютого 2011 року по 09 лютого 2021 року, тобто 10 років. 
Отже, колегія суддів апеляційного суду погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер отриманих позивачем професійних захворювань, стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів на підприємстві відповідача, відсоток втрати ним професійної працездатності у розмірі 65%, визнання його особою з інвалідністю третьої групи, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та можливість такого відновлення, враховуючи встановлення ступеню втрати професійної працездатності та групи інвалідності безстроково.
Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з отриманими професійними захворюваннями, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Лікарями виявлений відсутній стабілізаційний процес у його здоров`ї, що підтверджується виписними епікризами, які міститься в матеріалах справи.
Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в пункті 13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4.
У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги відповідача про необґрунтованість визначеного судом першої інстанції розміру моральної шкоди.
Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що «у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині 3 статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.
При цьому, суд констатував у цій справі, що характер отриманої позивачем травми, що спричинила повну втрату ним професійної працездатності, звільнення з роботи через виявлену невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі за станом здоров`я, визнання позивача особою з інвалідністю І групи безстроково, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації, надають йому право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 275 000 гривень».
Слід зауважити, що право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача, але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства.
Отже, з урахуванням того, що позивачу ОСОБА_1 встановлено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 65% та визнано особою з інвалідністю третьої групи, безстроково, що безумовно тягне за собою зміни у буденному житті позивача, колегія суддів дійшла висновку, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди 90000,00 гривень не є завищеним та відповідає судовій практиці Великої Палати Верховного Суду при розгляді справи з аналогічними правовідносинами, є розумним, виваженим і справедливим.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що моральну шкоду позивачу завдано порушенням його законних прав на безпечні і нешкідливі умови праці Товариством з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія», а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про покладення обов`язку з відшкодування завданої моральної шкоди на Товариство з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія».
Щодо доводів апеляційної скарги відповідача про те, що судом першої інстанції невірно стягнуто з відповідача на корить держави судовий збір у розмірі 1342 грн за подання позивачем позову, оскільки на його думку підлягає стягненню судовий збір у розмірі 900 грн, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно положення закріпленого в пункті 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року №3674в редакції, чинній на момент постановлення рішення судом першої інстанції, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.
Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення пункту 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір».
Зі змісту положень пункту 3 частини 3 статті 175, пункту 1 частини 1 статті 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.
Позивач подав позов про стягнення моральної шкоди спричиненої ушкодженням здоров`я та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою.
Відповідно до частини1, підпункту 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» ( в редакції на час подання позову) за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною-особою підприємцем, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб на місяць на 1 січня 2023 року становить 2684 грн.
Тобто мінімальний розмір судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою складає 1073,60 грн, отже стягнення судом першої інстанції з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1342 грн., мотивуючи тим, що позовні вимоги задоволено частково на суму 90000,00 гривень, тобто на 50% від заявленої суми (180000,00 гривень), тому судовий збір підлягає відшкодуванню з відповідача на користь держави в сумі 1342 гривні, колегія суддів вважає не ґрунтуються на законі.
У зв`язку з чим, колегія суддів змінює рішення суду першої інстанції в частині розміру судового збору, стягнутого з відповідача на користь держави та зменшує цей розмірі з 1342,00 грн. до 1073,60 грн.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Згідно із статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Оскільки позивачем суду надано належні, допустимі та достовірні докази на підтвердження обставин, на які він посилався, як на підставу своїх вимог, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про врахування таких доказів. 
Разом з тим, суд першої інстанції, дійшовши обґрунтованого висновку про те, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 90000,00 грн, в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, помилково зазначив, що ця сума підлягає стягненню з утримання податку з доходу фізичних осіб.
При цьому, слід зазначити, що відповідно до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16 січня 2020 року № 466 ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.
Тобто, чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.
Аналогічний правовий висновок викладено й у постанові Верховного Суду від 21 червня 2022 року у справі № 599/645/21.
Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.
Проте, як вбачається із мотивувальної та резолютивної частини оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в ньому зазначено про стягнення моральної шкоди з утриманням податків і зборів.
За таких обставин, відповідно до частини 4 статті 367 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим вийти за межі апеляційної скарги, змінити рішення суду першої інстанції зазначивши, що стягнення моральної шкоди проводиться без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.
В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.
Відповідно до частини 3 статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як справа є малозначною, ціна позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» задовольнити частково. 
Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 19 жовтня 2023 року в частині розміру судового збору, стягнутого з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» на користь держави змінити, зменшивши цей розмір з 1342 гривень 00 копійок до 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривень 00 копійок.
Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 19 жовтня 2023 року в частині стягнення обов`язкових податків і зборів змінити, зазначивши, що стягнення моральної шкоди проводиться без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 18 січня 2024 року.

Судді                                                                         І.В. Кішкіна

О.В. Агєєв

О.І. Корчиста