ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"27" лютого 2024 р.           Справа№ 927/741/23
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Тищенко О.В.
суддів:            Тарасенко К.В. 
          Гончарова С.А. 

за участю секретаря судового засідання Сабалдаш О.В.
за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 27.02.2024

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА ЧЕРНІГІВ» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 07.09.2023 (повний текст рішення складено та підписано 07.09.2023)

у справі № 927/741/23 (суддя Белов С.В.)

за позовом Керівника Козелецької окружної прокуратури
в інтересах держави в особі
позивача-1: Північного офісу Державної аудиторської служби України
позивача-2: Гончарівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області
до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА ЧЕРНІГІВ»
про визнання додаткових угод недійсними та стягнення 29 296,37 грн

В С Т А Н О В И В :

Керівником Козелецької окружної прокуратури подано позов в інтересах держави в особі позивачів:  Північного офісу Державної аудиторської служби України та Гончарівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА ЧЕРНІГІВ» про визнання додаткових угод недійсними та стягнення 29  296,37 грн.    
Поданий позов мотивовано порушенням вимог чинного законодавства про публічні закупівлі при укладенні додаткових угод.        
Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 07.09.2023 позовні вимоги задоволено повністю.
Визнано недійсною додаткову угоду №1 від 10.11.2021 про внесення змін та доповнень до Договору про постачання електричної енергії споживачу №3204046/1ВЦ від 08.09.2021, укладену між Гончарівською селищною радою Чернігівського району Чернігівської області (код ЄДРПОУ 03081565) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА ЧЕРНІГІВ» (код ЄДРПОУ 41823846).
Визнано недійсною додаткову угоду №2 від 22.11.2021 про внесення змін та доповнень до Договору про постачання електричної енергії споживачу №3204046/1ВЦ від 08.09.2021, укладену між Гончарівською селищною радою Чернігівського району Чернігівської області (код ЄДРПОУ 03081565) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА ЧЕРНІГІВ» (код ЄДРПОУ 41823846).
Визнано недійсною додаткову угоду №3 від 06.12.2021 про внесення змін та доповнень до Договору про постачання електричної енергії споживачу №3204046/1ВЦ від 08.09.2021, укладену між Гончарівською селищною радою Чернігівського району Чернігівської області (код ЄДРПОУ 03081565) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА ЧЕРНІГІВ» (код ЄДРПОУ 41823846).
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА ЧЕРНІГІВ» на користь Гончарівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області кошти у сумі 29296,37 грн.        
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА ЧЕРНІГІВ» на користь Чернігівської обласної прокуратури 5368,00 грн витрат зі сплати судового збору.                                
Стягнуто з Гончарівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області  на користь Чернігівської обласної прокуратури 5368,00 грн витрат зі сплати судового збору.
Рішення суду першої інстанції мотивовано наступним:
-   прокурором доведено фактичні обставини, з якими закон пов`язує визнання оспорюваних Додаткових угод недійсними на момент їх укладення, а тому за висновком суду спірні додаткові угоди суперечать пункту 2 частини 5  ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», принципам максимальної економії, ефективності та пропорційності закупівель, встановленим  ст. 5 Закону України «Про публічні закупівлі», а відтак - наявні підстави для визнання їх недійсними відповідно до ст.  203,  215 Цивільного кодексу України; 
- позовні вимоги прокурора про стягнення з відповідача коштів у розмірі 29296,37 грн, що є різницею між сумою коштів, які фактично перераховано ТОВ «ЕНЕРА ЧЕРНІГІВ» (151955,57 грн) за електроенергію по ціні, визначеній з урахуванням додаткових угод, та сумою за електроенергію по ціні відповідно до Договору без урахування спірних додаткових угод, становить 29296,37 грн - є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА ЧЕРНІГІВ» 27.09.2023 (згідно поштового трекера на конверті) звернулося до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 07.09.2023 у справі № 927/741/23 у повному обсязі та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. Також просив вирішити питання щодо розподілу судових витрат.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення порушено норми   процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи. 
Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:
- відсутні підстави для здійснення прокурором представництва інтересів держави у цій справі, оскільки прокурор звернувся в інтересах особи, яка не має статусу позивача у справах щодо оскарження процедур закупівлі, проведених відповідно до Закону України «Про публічні закупівлі»;
- прокурором не доведено належними та допустимими доказами, що спірні додаткові угоди укладені з порушенням ч. 4 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», тобто те, що вони є нікчемними;
- між TOB «ЕНЕРА ЧЕРНІГІВ» та Гончарівською селищною радою Чернігівської області    було правомірно укладено додаткові угоди про збільшення ціни за одиницю товару до договору, оскільки такі зміни відповідають нормам чинного законодавства, а саме Закону України «Про публічні закупівлі»;
- зміст додаткових угод до Договору не суперечать Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, у зв`язку з чим підстави для визнання їх недійсними та стягнення спірних коштів - відсутні.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №    927/741/23 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко  О.В. судді: Шаптала Є.Ю., Тарасенко К.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.10.2023 витребувано у Господарського суду Чернігівської області матеріали справи № 927/741/23. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА ЧЕРНІГІВ» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 07.09.2023 у справі № 927/741/23.
27.10.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №    927/741/23.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.11.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА ЧЕРНІГІВ» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 07.09.2023, розгляд апеляційної скарги призначено на 12.12.2023.
20.11.2023 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від представника Північного офісу Державної аудиторської служби України надійшла заява про розгляд справи без участі представника.
21.11.2023 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від представника Північного офісу Державної аудиторської служби України надійшли письмові пояснення, у яких позивач-1 зазначає про відсутність підстав для проведення моніторингу закупівлі, за результатами якої був укладений договір на постачання електричної енергії та спірні додаткові угоди до нього.
23.11.2023 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від Козелецької окружної прокуратури надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому прокурор заперечує проти доводів апеляційної скарги, яку просить залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін. 
Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу:
- прокурором при зверненні до суду дотримано вимоги статті 23 Закону України «Про прокуратуру» та належним чином обґрунтовано підстави представництва інтересів держави у цій справі та звернення з даним позовом;
- ТОВ «ЕНЕРА ЧЕРНІГІВ» під час укладення додаткових угод до договору від 08.09.2021, всупереч вимогам п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» збільшено ціну електроенергії без належного підтвердження наявності коливання ціни на ринку після укладання договору та кожної попередньої додаткової угоди, якою збільшено ціну, а замовником - Гончарівською селищною радою здійснено оплату товару значно за вищою ціною, ніж вони розраховували під час укладення договору та отримано значно менше електроенергії, ніж планувалось, а тому такі недобросовісні дії відповідача роблять результат закупівлі невизначеним та тягнуть за собою неефективне використання бюджетних коштів Гончарівською селищною радою;
- внаслідок неправомірного збільшення ціни на електроенергію шляхом укладення спірних додаткових угод з порушенням законодавства має місце переплата селищною радою коштів у сумі 29296,37 грн.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2023 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА ЧЕРНІГІВ» про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами суду з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.12.2023 відкладено розгляд справи № 927/741/23 на 01.02.2024.
03.01.2024 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від Управління Північного офісу Державної аудиторської служби в Чернігівській області надійшла заява про розгляд справи без участі представника.
У зв`язку з перебуванням судді Шаптали Є.Ю. 01.02.2024 у відпустці по сімейним обставинам, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 01.02.2024 у справі №927/741/23 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Станік С.Р., Тарасенко К.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.02.2024 прийнято справу №927/741/23 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА ЧЕРНІГІВ» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 07.09.2023 колегією суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Станік С.Р., Тарасенко К.В. Розгляд справи №927/741/23 призначено на 15.02.2024.
На електронну пошту суду надійшло клопотання від Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА ЧЕРНІГІВ», сформоване в системі «Електронний суд» 07.12.2023, про проведення судового засідання у справі № 927/741/23, призначеного на 15.02.2024, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.02.2024 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА ЧЕРНІГІВ» про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів   задоволено.
У зв`язку з перебуванням судді Станіка С.Р. з 15.02.2024 на лікарняному, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 15.02.2024 у справі №927/741/23 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Гончаров С.А., Тарасенко К.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.02.2024 прийнято справу №927/741/23 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА ЧЕРНІГІВ» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 07.09.2023 колегією суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Гончаров С.А., Тарасенко К.В. Розгляд справи №927/741/23 призначено на 27.02.2024.
16.02.2024 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від представника Північного офісу Державної аудиторської служби України надійшла заява про розгляд справи без участі представника.
26.02.2024 від представника Північного офісу Державної аудиторської служби України надійшла заява, сформована в системі «Електронний суд», про розгляд справи без участі представника.
У судовому засіданні 27.02.2024 брав участь в режимі відеоконференції представник відповідача, надав свої пояснення, у яких підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити.
Прокурор та позивачі в судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду повідомлялися належним чином, про що свідчать відповідні довідки про доставку електронного документа до електронних кабінетів учасників справи, наявні в матеріалах справи.
Судом враховано клопотання позивача-1 про розгляд справи за відсутності його представника.
Колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 202, ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки представники сторін, що не з`явилися, про дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, участь представників сторін у судовому засіданні судом обов`язковою не визнавалась, суду не наведено обставин, за яких спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні, тому розгляд справи відбувається за відсутності представників, що не з`явились у судове засідання.
Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка учасників судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.
У відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Згідно до ч.1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, Гончарівською селищною радою у серпні 2021 року проведено закупівлю 49375 кВт*год (ДК 021:2015:09310000-5: Електрична енергія), шляхом проведення переговорної процедури закупівлі з ТОВ «ЕНЕРА ЧЕРНІГІВ» (UА-2021-08-31-000496-а), оскільки двічі не відбулись відкриті торги у зв`язку з недостатньою кількістю учасників (подано для участі в торгах менше двох тендерних пропозицій).
Тендерним комітетом Гончарівської селищної ради 30.08.2021 прийнято рішення про необхідність проведення відповідно до п.1 ч. 2  ст. 40 Закону України «Про публічні закупівлі»  закупівлі електричної енергії, шляхом проведення переговорної процедури з ТОВ «ЕНЕРА ЧЕРНІГІВ» з метою закупівлі електричної енергії для забезпечення потреб бюджетних установ Гончарівської селищної ради.
У результаті проведення 30.08.2021 переговорної процедури закупівлі з ТОВ «ЕНЕРА ЧЕРНІГІВ» погоджено істотні умови договору закупівлі (обсяг закупівлі, ціну за 49375 кВт*год електричної енергії, місце поставки, тощо) та  08.09.2021 між Гончарівською селищною радою (Споживач) та ТОВ «ЕНЕРА ЧЕРНІГІВ» (Постачальник) укладено договір №3204046/1ВЦ про постачання електричної енергії споживачу.
Відповідно до п. 1.1 Договору цей договір про постачання електричної енергії споживачу встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції Споживачу Постачальником електричної енергії та укладається Сторонами, з урахуванням  Закону України «Про публічні закупівлі».
Згідно з п. 2.1 Договору Постачальник продає електричну енергію код ЄЗС ДК 021:201509310000-5 Електрична енергія Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (спожитої/купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.
Очікувані обсяги закупівлі електричної енергії за цим Договором визначені у Додатку №1 до Договору (п.2.2. Договору).
Згідно з Додатком №1 до Договору прогнозований обсяг закупівлі електричної енергії на 2021 рік становить 49,4 тис. кВт/год.
Термін поставки (передачі) товару: по 31.12.2021 включно (п.3.1. Договору).
У п.3.2. Договору визначені місця поставки (передачі) товару.
Поставка по цьому договору починається з дати, вказаної у заяві-приєднанні Споживача. (п.3.4. Договору).
Відповідно до п.5.1. Договору загальна вартість цього Договору становить 131666,67 грн, у крім того ПДВ - 26333,33 грн.
За умовами п.5.2., 5.3. Договору ціна 1 кВт/год електричної енергії за цим договором становить 2,66666 грн без ПДВ, ПДВ - 0,53334 грн, разом з ПДВ - 3,20 грн. До загальної вартості цього договору включено витрати на послуги з передачі електричної енергії за регульованими тарифами. На дату підписання Договору регульований тариф на передачу електричної енергії, затверджений у встановленому порядку, становить 0,352716 грн за 1 кВт/год. Ціна за одиницю товару за Договором може змінюватися з дотриманням сторнами норм, передбачених ч.5  ст.41 Закону України «Про публічні закупівлі».
Пунктом 5.9. Договору сторони визначили, що фактично спожитий обсяг електричної енергії у кожному розрахунковому періоді визначається згідно з даними приладів обліку та фіксується в акті прийому-передачі електричної енергії.
Договір набуває чинності з дати підписання сторонами та діє по 31 грудня 2021 року, а в частині розрахунків діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим Договором (п. 13.1. Договору).
За умовами п. 13.6. істотні умови цього Договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, передбачених  статтею 41 Закону України «Про публічні закупівлі».
Згідно з п.13.6.2., збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю. Сторони протягом дії Договору щомісячно вносять зміни у Договір в частині ціни за одиницю товару в разі коливання ціни товару на роздрібному ринку електричної енергії. В такому випадку постачальник (учасник) письмово звертається до споживача (замовника) щодо збільшення ціни за одиницю товару. Наявність факту коливання ціни товару на ринку підтверджується довідкою (завіреними копіями довідок) компетентного органу, а саме Торгово-промислової палати України та/або її регіональних представництв, або ДП «Держзовнішінформ», або ДП «Укрпромзовнішекспертиза» щодо коливань цін на товар за розрахунковий та попередній періоди на роздрібному ринку електричної енергії.
Пунктом 13.8. Договору сторони визначили, що в разі необхідності зміни істотних умов договору, в т.ч. зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку та/або зміни регульованої ціни (тарифу), сторона ініціатор такої зміни зобов`язана підготувати та направити на погодження іншій стороні проект змін до цього Договору в формі додаткової угоди (додаткового договору). Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну умов Договору, в 10-денний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. Зміни до договору про закупівлю оформляються в такій самій формі, що й договір про закупівлю, а саме у письмовій формі шляхом укладення додаткового договору (угоди).
08.09.2021 Споживач підписав заяву-приєднання до умов Договору (Додаток №3). У заяві-приєднанні зазначено початок постачання електричної енергії з 08.09.2021.
ТОВ «Енера Чернігів» звернулось до позивача з листом від 05.11.2021 №03.1/5491, у якому зазначило про різке підвищення законодавчо встановленого рівня цін на електричну енергію, що діють в торговій зоні «ОЕС України», та просило підписати додаткову угоду щодо зміни електричної енергії ціни (а.с. 124).
На підтвердження зростання ціни на електричну енергію відповідач надав експертний висновок Харківської торгово-промислової палати №2768/21 від 03.11.2021 (а.с. 125), в якому зазначено, що середньозважена ціна електроенергії на РДН ОЕС України за 1 мВт/год у вересні 2021 року становила 2230,78 грн; а у жовтні 2021 року - 2793,44 грн; тенденція росту цін +25,22%.
10.11.2021 між ТОВ «Енера Чернігів» та Гончарівською селищною радою укладено додаткову угоду №1 про внесення змін та доповнень до Договору (Додаткова угода № 1 від 10.11.2021) (а.с.122), що поширює свою дію на відносини сторін з 01.10.2021, за умовами якої, відповідно до пункту 2 частини 5  статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», сторони домовились збільшити ціну за 1 кВт/год на 9,99% і викласти пункт 5.2. Договору та таблицю Додатку № 1 «Договірні обсяги закупівлі електричної енергії» до Договору в наступній редакції:
- ціна (тариф) електричної енергії у тому числі диференційовані ціни (тариф) - 3,484444 грн за 1 кВт/год з урахуванням ПДВ.
ТОВ «Енера Чернігів» звернулось до позивача з листом від 16.11.2021 №03.1/5746, в якому зазначило про різке підвищення законодавчо встановленого рівня цін на електричну енергію, що діють в торговій зоні «ОЕС України», та просило підписати додаткову угоду щодо зміни електричної енергії ціни (а.с. 131).
На підтвердження зростання ціни на електричну енергію відповідач надав експертний висновок Харківської торгово-промислової палати №2849/21 від 10.11.2021 (а.с. 132), в якому зазначено, що середньозважена ціна електроенергії на РДН ОЕС України за 1 мВт/год у за 28 жовтня 2021 року становила 3113,44 грн; а за 06 листопада 2021 року - 3415,42 грн; тенденція росту цін + 9,70%.
22.11.2021 між ТОВ «Енера Чернігів» та Гончарівською селищною радою укладено додаткову угоду №2 про внесення змін та доповнень до Договору (Додаткова угода № 2 від 22.11.2021)  (а.с.129, що поширює свою дію на відносини сторін з 01.11.2021, за умовами якої, відповідно до пункту 2 частини 5  статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», сторони домовились збільшити ціну за 1 кВт/год на 9,70% і викласти пункт 5.2. Договору та таблицю Додатку № 1 «Договірні обсяги закупівлі електричної енергії» до Договору в наступній редакції:
- ціна (тариф) електричної енергії у тому числі диференційовані ціни (тариф) - 3,788212 грн за 1 кВт/год з урахуванням ПДВ.
ТОВ «Енера Чернігів» звернулось до позивача з листом від 30.11.2021 №03.1/6170, в якому зазначило про різке підвищення законодавчо встановленого рівня цін на електричну енергію, що діють в торговій зоні «ОЕС України», та просило підписати додаткову угоду щодо зміни електричної енергії ціни (а.с. 139).
На підтвердження зростання ціни на електричну енергію відповідач надав експертний висновок Харківської торгово-промислової палати №2985/21 від 25.11.2021 (а.с. 140), в якому зазначено, що середньозважена ціна електроенергії на РДН ОЕС України за 1 мВт/год станом на 07.11.2021 становила 3013,92 грн, станом на 09.11.2021 - 3502,09 грн; тенденція росту цін +16,20%. Середньозважена ціна електроенергії на РДН    в ОЕС України за 1 мВт/год за 1 декаду жовтня (02.10-10.10) 2021 року становила 2568,15 грн, а за 1 декаду листопада (01.11-10.11) 2021 року - 3374,95 грн; тенденція росту цін +31,42%.
06.12.2021 між ТОВ «Енера Чернігів» та Гончарівською селищною радою укладено додаткову угоду №3 про внесення змін та доповнень до Договору (Додаткова угода №3 від 06.12.2021)  (а.с.137), що поширює свою дію на відносини сторін з 02.11.2021, за умовами якої, відповідно до п.2 частини 5  статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», сторони домовились збільшити ціну за 1 кВт/год на 9,99% і викласти пункт 5.2. Договору та таблицю Додатку № 1 «Договірні обсяги закупівлі електричної енергії» до Договору в наступній редакції:
- ціна (тариф) електричної енергії у тому числі диференційовані ціни (тариф) - 4,131417 грн за 1 кВт/год з урахуванням ПДВ.
Внаслідок укладення низки додаткових угод до Договору №3204046/1ВЦ від 08.09.2021 ціну за одиницю товару збільшено з 3,20 грн/кВт*год до 4,131417 грн/кВт*год, що становить + 29,10%, та зменшено обсяг постачання електричної енергії із 49,4 тис. кВт до 37,6 тис. кВт (або на - 23,89%). При цьому, Гончарівською селищною радою, внаслідок укладення додаткових угод, фактично отримано 38331 кВт*год, що менше на - 22,41% від запланованого обсягу постачання електроенергії.
Отже, по збільшеній додатковими угодами ціні постачання електричної енергії ТОВ «ЕНЕРА ЧЕРНІГІВ» Гончарівській селищній раді здійснювалося з жовтня по грудень 2021 року, підтвердженням чого є акти прийому-передачі електричної енергії та лист Гончарівської селищної ради від 09.01.2023 №02-30/21 (а.с. 89).
Протягом жовтня-грудня 2021 року між Гончарівською селищною радою та відповідачем підписано акти прийому-передачі електроенергії на загальний обсяг 38331 кВт*год, враховуючи лист Гончарівської селищної ради від 09.01.2023 №02-30/21 та згідно платіжних доручень Гончарівською селищною радою перераховано відповідачу 151955,57 грн (а.с.149-166).
Прокурор зазначає, що внаслідок укладення Додаткових угод №1 від 10.11.2021, №2 від 22.11.2021, №3 від 06.12.2021 до Договору від 08.09.2021, Гончарівській селищній раді недопоставлено електроенергії в обсязі 9155,1156 кВт*год вартістю 29296,3699 грн, які підлягають поверненню Гончарівській селищній раді, як надміру сплачені кошти.
Суд першої інстанції за результатами розгляду справи дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.
Перевіривши доводи учасників справи та дослідивши матеріали справи, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову, виходячи з наступного.

Щодо підстав представництва інтересів держави прокурором в даній справі.
Статтею 1 Закону України «Про прокуратуру»  встановлено, що прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені  Конституцією України  функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави.
Відповідно до ч. 3, 4  ст. 53 Господарського процесуального кодексу України  у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених  статтею 174 цього Кодексу.
Європейський Суд з прав людини (ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі «Ф.В. проти Франції» (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, пункт 27).
Водночас, існує категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі «Менчинська проти Російської Федерації» (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі):
«Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави».
При цьому ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо Суд вирішує - наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.
У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) «Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону» щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.
Враховуючи викладене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст п. 3 ч. 1  ст. 131-1 Конституції України, щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах, не може тлумачитися розширено.
Відтак прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (п. 3 ч. 2  ст. 129 Конституції України).
Положення п. 3 ч. 1  ст. 131-1 Конституції України  відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є  Закон України «Про прокуратуру».
Відповідно до ч. 3  ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»  прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.
Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття «інтерес держави».
У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень  статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України  (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).
Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.
З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Наведене Конституційним Судом України розуміння поняття «інтереси держави» має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у  ст. 131-1 Конституції України  та  ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».
Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 26.07.2018 у справі № 926/1111/15, від 08.02.2019 у справі № 915/20/18).
Відповідно до ч. 3  статті 23 Закону України «Про прокуратуру»  прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.
Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.
У Рішенні від 05 червня 2019 року № 4-р(II)/2019 Конституційний Суд України вказав, що  Конституцією України  встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.
Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.
Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.
Згідно з ч. 4, 7  ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»  прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження.
Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому  статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого  статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Частина четверта  статті 23 Закону України «Про прокуратуру»  передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва.
Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі 912/2385/18.
Позовну заяву подано прокурором в особі Північного офісу Державної аудиторської служби України та Гончарівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області у зв`язку із невиконанням ними своїх обов`язків щодо захисту інтересів держави у суді.
Щодо підстав представництва інтересів держави в особі Північного офісу Державної аудиторської служби України.
Відповідно до  статті 1 Закону України «Про публічні закупівлі»  уповноважений орган - це центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері публічних закупівель.
Уповноважений орган здійснює регулювання та реалізує державну політику у сфері закупівель у межах повноважень, визначених цим Законом. Рахункова палата, Антимонопольний комітет України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, здійснюють контроль у сфері публічних закупівель у межах своїх повноважень, визначених  Конституцією  та законами України (частини перша, третя  статті 7 Закону України «Про публічні закупівлі»).
Пунктами 8, 10, 11, 12 частини 1  статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні»  передбачено право Держаудитслужби порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; одержувати від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності, інших юридичних осіб та їх посадових осіб, фізичних осіб - підприємців інформацію, документи і матеріали, необхідні для виконання покладених на нього завдань; проводити на підприємствах, в установах та організаціях зустрічні звірки з метою документального та фактичного підтвердження виду, обсягу і якості операцій та розрахунків для з`ясування їх реальності та повноти відображення в обліку підприємства, установи та організації, що контролюється.
Положенням про Державну аудиторську службу України, затвердженим  постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 № 43  (далі - Положення), визначено що реалізуючи державний фінансовий контроль через здійснення моніторингу закупівель, Державна аудиторська служба України, яка є центральними органами виконавчої влади, діяльність якої спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України, має право звертатися до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.
Згідно з підпунктами 3, 4, 9 пункту 4 цього Положення Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань: реалізує державний фінансовий контроль через здійснення, зокрема, перевірки державних закупівель; здійснює контроль, зокрема, за дотриманням законодавства про державні закупівлі; вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; застосовує заходи впливу за порушення бюджетного законодавства, накладає адміністративні стягнення на осіб, винних у порушенні законодавства; передає в установленому порядку правоохоронним органам матеріали за результатами державного фінансового контролю у разі встановлення порушень законодавства, за які передбачено кримінальну відповідальність або які містять ознаки корупційних діянь.
Держаудитслужба здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку міжрегіональні територіальні органи (пункт 7 Положення).
Отже, орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного та місцевих бюджетів, і в разі виявлення порушень законодавства має право пред`явити обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2018 у справі №826/9672/17).
З урахуванням наведеного Держаудитслужба є належним органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції щодо реалізації державної політики у сфері закупівель (аналогічний висновок у подібних правовідносинах щодо визначення позивачем у справі офісу Держаудитслужби викладено у постановах        Верховного Суду від 15.05.2019 у справі 911/1497/18, від 30.07.2020 у справі № 904/5598/18).
Як вбачається з матеріалів справи, прокурор звертався до Північного офісу Держаудитслужби та Управління Північного офісу Держаудитслужби в Чернігівській області з листом від 23.12.2022 №3322ВИХ-22, у якому повідомив про виявлені порушення законодавства при укладенні між позивачем-2 та відповідачем додаткових угод щодо зміни ціни електричної енергії, а також просив зазначити про вжиття відповідних заходів щодо усунення цих порушень, у тому числі звернення до суду із позовом.
Отже, прокурором було повідомлено позивача-1 про виявлені порушення та необхідність вжиття заходів представницького характеру для захисту законних інтересів держави. 
Управління Північного офісу Держаудитслужби в Чернігівській області у листі від 04.01.2023 №262531-17/74-2023 повідомило прокурора, що моніторинг спірної процедури закупівлі не проводився та підстави для проведення моніторингу спірної процедури закупівлі відсутні. Крім того, управління зазначило, що Держаудитслужба має лише право порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства за результатами проведених заходів державного фінансового контролю, проте повноваження на подання до суду позову з вимогами про визнання договорів недійсними у неї відсутні.
Зі змісту вказаного листа вбачається, що позивач-2 не вжив жодних належних та ефективних заходів для усунення порушень, про які повідомлено прокурором.
Разом з тим, системний аналіз п. 8, 10-12 ч. 1  статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», п. 4 Положення дає підстави для висновку про неправомірність таких доводів позивача-1.
Пунктом 8 ч. 1  статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні»  передбачено право стягнення з підконтрольного органу саме  отриманих,  а не витрачених коштів, і жодним чином не обмежує право у стягненні коштів, отриманих постачальником.
Таким чином, дана норма у спірних взаємовідносинах застосуванню не підлягає.
При цьому єдиною ефективною підставою повернення втрачених коштів бюджету є застосування юридичних наслідків недійсності правочину. У свою чергу, належним способом досягнення такої мети є визнання угод недійсними у судовому порядку.
За змістом  ст. 215 ЦК України  та  ст. 202 ГК України  виключно до компетенції суду належить питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, зокрема у сфері публічних закупівель.
Таким чином, Держаудитслужба може не лише ініціювати звернення до суду про визнання недійсними додаткових угод і саме іншими органами, але повинна самостійно порушувати ці питання в судовому порядку (у разі відповідної бездіяльності таких органів).
Отже, орган Держаудитслужби може і має бути позивачем за відповідним позовом про визнання недійсним договору.
Аналогічні висновки неодноразово висловлювались Верховним Судом, зокрема об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі №924/1256/17 та від 18.06.2021 у справі №927/491/19, а також в низці інших судових справ.
Відтак, як правильно вставлено судом першої інстанції, зверненню прокурора з даним позовом передувало відповідне листування з Держаудитслужбою, з якого вбачається, що компетентний орган не збирався здійснювати захист порушених інтересів у належний спосіб, що свідчить про бездіяльність позивача-1.
Оскільки позивач-1 відповідного позову про визнання недійсними спірних додаткових угод та застосування наслідків недійсності цих правочинів не збирався подавати, тобто фактично самоусунувся від виконання покладених на нього обов`язків, така бездіяльність свідчить про вияв негативної поведінки уповноваженого суб`єкта щодо захисту інтересів держави та необхідності належного захисту цих інтересів.
Наведені висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові Верховного Суду від 15.04.2021 у справі №905/1529/20.
Щодо підстав представництва інтересів держави в особі Гончарівської селищної ради.
Відповідно до  статті 2 Закону України «Про місцеве самоврядування»  місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах  Конституції  і законів України.
Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.
До повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі бюджету, фінансів і цін, зокрема, віднесено фінансування видатків з місцевого бюджету в установленому законом порядку (п. 4 частини 1  статті 28 Закону України «Про місцеве самоврядування).
Матеріальною основою місцевого самоврядування є рухоме та нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є в комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах.
Зазначені прокурором у позові порушення вимог  Закону України «Про публічні закупівлі»  завдають шкоди територіальній громаді у вигляді незаконних витрат бюджетних коштів, унеможливлюють їх раціональне та ефективне використання і здатне спричинити істотну шкоду інтересам територіальної громади.
Гончарівська селищна рада як орган місцевого самоврядування є розпорядником бюджетних коштів у розумінні  статті 22 Бюджетного кодексу України, що уповноважена на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань та здійснення видатків бюджету, водночас, зобов`язана ефективно та раціонально використовувати бюджетні кошти, чим сприяти недопущенню порушень інтересів держави в бюджетній сфері.
Гончарівська селищна рада, укладаючи спірні додаткові угоди до договору про закупівлю, які за доводами прокурора суперечать вимогам пункту 2 частини 5  статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», сприяла порушенню інтересів територіальної громади. Тобто селищна рада є органом, до компетенції якого віднесені повноваження контролю за використанням виділених їй бюджетних коштів, при цьому, неналежно їх реалізує.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №469/1044/17 (п. 38) зазначено, що за певних обставин прокурор може звертатися до суду в інтересах держави і в особі органу місцевого самоврядування, зокрема тоді, коли цей орган є стороною правочину, про недійсність якого стверджує прокурор. Оскільки таку позовну вимогу вправі заявити, зокрема будь-яка сторона правочину, відповідний орган як така сторона може бути позивачем. У такій ситуації прокурор для представництва інтересів держави в особі компетентного органу як сторони правочину має продемонструвати, що цей орган не здійснює або неналежним чином здійснює захист відповідних інтересів, не реагуючи на повідомлення прокурора про наявність підстав для звернення до суду (абз. 3 ч. 4  ст. 23 Закону «Про прокуратуру»).
Прокуратурою до подання позову здійснено попереднє листування із Гончарівською селищної ради.
Так, листом від 09.01.2023 №02-30/21 Гончарівська селищна рада повідомила прокуратуру, що не зверталася до суду з позовом про визнання недійсними спірних додаткових угод до договору на постачання електричної енергії та стягнення надміру сплачених коштів і не планує подання такого позову.
Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, вказані обставини свідчать про неналежне здійснення Гончарівською селищною радою повноважень щодо захисту власних інтересів, оскільки нею не вжито належних заходів до повернення надмірно сплачений коштів, зокрема шляхом звернення до суду з відповідним позовом, а тому такі дії позивача-2 свідчать про його бездіяльність щодо захисту інтересів держави та територіальної громади.
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що прокурор правильно визначив позивача у цій справі, оскільки Гончарівська селищна рада є замовником послуг при здійсненні процедури закупівель товарів, робіт і послуг за рахунок бюджетних коштів за законодавством України, є стороною укладеного Договору та оскаржуваних додаткових угод до нього, та саме на її користь мають бути стягнуті надмірно перераховані кошти.
Підставою реалізації прокурором представницьких функцій стала усвідомлена пасивна поведінка позивача, яка є стороною спірних правочинів, юридичною особою, що може від свого імені придбати майнові права та нести обов`язки, є розпорядником бюджетних коштів та здійснює процедуру закупівель товарів, робіт і послуг за рахунок коштів місцевого бюджету за законодавством України і має право звернутись до суду щодо захисту порушених інтересів.
Таким чином, компетентний орган був обізнаний з фактом порушення законодавства в сфері публічних закупівель, та у позивача було достатньо часу для вжиття будь-яких заходів з метою реагування на порушення інтересів держави, проте він самостійно не захистив інтереси держави в суді.
У порядку частини 4  статті 23 Закону України «Про прокуратуру»  прокурор, попередньо, до звернення до суду, повідомив позивачів про намір подати позов в інтересах держави в особі Північного офісу Державної аудиторської служби України та Гончарівської селищної ради до ТОВ «Енера Чернігів» про визнання недійсними додаткових угод та стягнення безпідставно отриманих коштів.
З урахуванням наведеного вище, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про доведення прокурором факту бездіяльності Північного офісу Державної аудиторської служби України та Гончарівської селищної ради, як підстави для звернення органу прокуратури до суду за захистом інтересів держави.
При цьому, судом враховано, що можливість використання відповідачем безпідставно набутого майна, яким виступають у даному випадку грошові кошти, становить суспільний інтерес. Разом з тим, потенційно факт перерахування відповідачу зайвих бюджетних коштів порушує вимоги чинного законодавства, принципи максимальної економії та ефективності, а тому призводить до протиправного витрачання бюджетних коштів, унеможливлює їх раціональне та ефективне використання, що підриває фінансово-економічні основи держави. З наведеного слідує, що при вирішенні даного спору наявний як державний, так і суспільний інтерес.
Разом з тим, судова колегія враховує висновки, що стосуються звернення до суду прокурора в інтересах держави в особі селищної ради, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі № 905/1097/21 у подібних правовідносинах, а саме:  
- у відносинах щодо розрахунків з постачальником природного газу за договором комунальний заклад, який є розпорядником бюджетних коштів, виступає не як суб`єкт владних повноважень, а як сторона у зобов`язальних правовідносинах (див. mutatis mutandis висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у підпунктах 6.27-6.29 постанови від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18 та підпунктах 6.30-6.32 постанови від 23.10.2019 у справі № 922/3013/18); 
- використання коштів місцевого бюджету становить суспільний інтерес та стосується прав та інтересів великого кола осіб - мешканців відповідної області. Завданням органу місцевого самоврядування є забезпечення раціонального використання майна та інших ресурсів, що перебувають у комунальній власності. Неефективне витрачання коштів місцевого бюджету, зокрема шляхом укладення підконтрольним органу місцевого самоврядування комунальним закладом незаконних правочинів, може порушувати економічні інтереси відповідної територіальної громади; 
- оскільки засновником комунального закладу та власником його майна є територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування, що фінансує і контролює діяльність такого комунального закладу, а також зобов`язаний контролювати виконання обласного бюджету, зокрема законність та ефективність використання зазначеним закладом коштів цього бюджету за договорами про закупівлю товарів, то вказаний орган місцевого самоврядування є особою, уповноваженою на вжиття заходів представницького характеру щодо захисту інтересів територіальної громади, інтереси якої є складовою інтересів держави, пов`язаних із законним та ефективним витрачанням коштів обласного бюджету. Схожі висновки викладені у постановах КГС ВС від 22.12.2022 у справі № 904/123/22, від 26.10.2022 у справі № 904/5558/20 (підпункти 5.50, 5.51) та від 21.12.2022 у справі № 904/8332/21 (пункт 33).
Вказані висновки Великої Палати узгоджуються з висновками судів першої та апеляційної інстанції у даній справі.
З урахуванням наведеного вище, суд апеляційної інстанції відхиляє як необгрунтовані та безпідставні доводи скаржника про передчасність звернення прокурора з відповідним позовом в інтересах держави в особі позивачів.
Доводи скаржника про те, що питання здійснення закупівель можуть перевірятися під час державного фінансового контролю згідно з приписами Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» - судом апеляційної інстанції відхиляються як необґрунтовані та безпідставні, оскільки   з огляду на вищенаведені приписи закону, він не зобов`язує прокурора подавати позов в особі усіх органів, які можуть здійснювати захист інтересів держави у спірних відносинах і звертатися з позовом до суду, належним є звернення в особі хоча б одного з них. Наведена правова позиція висвітлена також у постановах Верховного Суду від 25.02.2021 у справі № 912/9/20, від 19.08.2020 у справі № 923/449/18.
Щодо визнання недійсними додаткових угод.
За п.1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За частиною 1 статті 638 Цивільного кодексу України   договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з частинами 1 та 2 статті 632 Цивільного кодексу України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, установлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.
Зміна ціни після укладення договору допускається лише в випадках і на умовах, установлених договором або законом. 
За приписами статті 714 Цивільного кодексу України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.
Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.
Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад визначені Законом України «Про публічні закупівлі».
Цей Закон передбачає, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (частина 1 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі»).
За пунктами 6, 11 та 22 статті 1 Закону України «Про публічні закупівлі»:
- договір про закупівлю це господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару;
- замовники це суб`єкти, визначені згідно із статтею 2 цього Закону, які здійснюють закупівлі товарів, робіт і послуг відповідно до цього Закону;
- предмет закупівлі це товари, роботи чи послуги, що закуповуються замовником у межах єдиної процедури закупівлі або в межах проведення спрощеної закупівлі, щодо яких учасникам дозволяється подавати тендерні пропозиції/пропозиції або пропозиції на переговорах (у разі застосування переговорної процедури закупівлі). 
Відповідно до частин 1 - 3 статті 180 Господарського кодексу України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами в передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов, Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані в будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.
За приписами частини 4 статті 41 вказаного Закону України «Про публічні закупівлі» умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (в тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника в разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.
Відповідно до п. 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» (в редакції чинній на момент укладення Договору) істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема, збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку в разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується в випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.
В абзаці 2 частини 3 статті 6 Цивільного кодексу України визначено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.
Таким чином, Закон України «Про публічні закупівлі» встановлює імперативну норму, за якою зміна істотних умов договору про закупівлю може здійснюватися виключно в випадках, визначених частиною 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», зокрема, за п. 2 - у випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку в разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю.
Під коливанням ціни необхідно розуміти зміну за певний період часу ціни електричної енергії на ринку чи то в сторону зменшення, чи в сторону збільшення. І таке коливання має відбуватись саме в період після укладання договорів і до внесення відповідних змін до нього.
Коливання ціни на ринку повинно розцінюватися саме після підписання договору, оскільки п. 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» урегульовано саме зміну істотних умов договору в разі виникнення такого явища, як коливання ціни на ринку.
Виходячи із викладеного, внесення змін до договору є правомірним лише у випадку документального підтвердження коливання ціни на товар у період з моменту укладення договору до моменту укладення додаткової угоди (або отримання пропозиції про її укладення) щодо внесення змін.
Як встановлено судом, позивач-2 та відповідач уклали Договір про постачання електричної енергії споживачу №3204046/1ВЦ від 08.09.2021, за результатами процедури закупівлі на виконання вимог  Закону України «Про публічні закупівлі». На момент підписання Договору сторони погодили всі його істотні умови - предмет, ціну, строк виконання зобов`язань за Договором, що узгоджується з положеннями частини 3  статті 180 ГК України  та  Законом України «Про публічні закупівлі».
Виходячи з умов пунктів 2.2., 5.1., 5.2 Договору та Додатку №1 до Договору очікуваний обсяг постачання електричної енергії складав 49,4 тис. кВт/год; ціна електричної енергії на момент укладання Договору - 2,66666 грн без ПДВ, ПДВ - 0,53334 грн, разом з ПДВ - 3,20 грн; загальна вартість Договору - 131666,67 грн, у крім того ПДВ- 26333,33 грн.
Внаслідок укладення низки додаткових угод до Договору №3204046/1ВЦ від 08.09.2021 ціну за одиницю товару збільшено з 3,20 грн/кВт*год до 4,131417 грн/кВт*год, що становить + 29,10%, та зменшено обсяг постачання електричної енергії з 49,4 тис. кВт до 37,6 тис. кВт (або на - 23,89%). При цьому, Гончарівською селищною радою, внаслідок укладення додаткових угод, фактично отримано 38331 кВт*год, що менше на - 22,41% від запланованого обсягу постачання електроенергії.
Необхідність укладення оспорюваних додаткових угод до Договору відповідач обґрунтував коливанням ціни електричної енергії на ринку та на підтвердження коливання надав селищній раді: експертний висновок Харківської торгово-промислової палати №2768/21 від 03.11.2021, експертний висновок Харківської торгово-промислової палати №2849/21 від 10.11.2021, експертний висновок Харківської торгово-промислової палати №2985/21 від 25.11.2021.
З викладеного вбачається, що оскаржувані додаткові угоди укладені сторонами на підставі пункту 2 частини 5  статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі»  (про що зазначено в п.1 цих угод).
Відповідно до п. 4 частини 3 статті 57 Закону України «Про ринок електричної енергії» електропостачальник має в чіткий та прозорий спосіб інформувати своїх споживачів про зміну будь-яких умов договору постачання електричної енергії споживачу не пізніше ніж за 20 днів до їх застосування з урахуванням інформації про право споживача розірвати договір. Електропостачальники зобов`язані повідомляти споживачів у порядку, встановленому законом, про будь-яке збільшення ціни і про їхнє право припинити дію договору, якщо вони не приймають нові умови.
За п. 3.2.4 Правил роздрібного ринку електричної енергії (далі - ПРРЕЕ), в разі зміни умов договору про постачання електричної енергії споживачу, в тому числі комерційної пропозиції, електропостачальник не пізніше ніж за 20 днів до їх застосування повідомляє про це споживача з урахуванням інформації про право споживача розірвати договір.
У разі надання в установленому порядку електропостачальником споживачу повідомлення про зміни умов договору про постачання електричної енергії (в тому числі зміну ціни), що викликані змінами регульованих складових ціни (тарифу на послуги з передачі та/або розподілу електричної енергії, ціни (тарифу) на послуги постачальника універсальних послуг та/або «останньої надії») та/або змінами в нормативно-правових актах щодо формування цієї ціни або умов постачання електричної енергії, договір вважається із зазначеної в повідомленні дати зміни його умов (але не раніше ніж через 20 днів від дня надання споживачу повідомлення), про що зазначається в повідомленні:
1) достроково розірваним (без штрафних санкцій) за ініціативою споживача - в разі надання електропостачальнику письмової заяви споживача про незгоду/неприйняття змін протягом 5 робочих днів з дня отримання такого повідомлення, але не пізніше ніж за 10 календарних днів до зазначеної в повідомленні дати зміни умов договору;
2) зміненим на запропонованих електропостачальником умовах - якщо споживач не надав електропостачальнику письмову заяву про незгоду/неприйняття змін в установлений цим пунктом термін.
Аналогічні положення про необхідність повідомлення споживача не пізніше ніж за 20 днів до застосування змін умов договору про постачання електричної енергії викладені у п. 13.2. Примірного договору про постачання електричної енергії споживачу, який є Додатком № 5 до ПРРЕЕ.
Враховуючи зміст наведених норм, при внесенні змін до договору про постачання електричної енергії споживачу, нова ціна електричної енергії може бути застосована постачальником не раніше ніж через 20 днів, після повідомлення споживача про її зміну, в разі відсутності письмової заяви споживача про незгоду та/або неприйняття запропонованої ціни впродовж цього строку.
Як правильно встановлено судом першої інстанції та з чим погоджується суд апеляційної інстанції, сторонами не був дотриманий вказаний двадцятиденний строк при укладенні оскаржуваних додаткових угод, у той час як нова ціна застосована сторонами, як правило, на початок розрахункового періоду, що передував зверненню постачальника до споживача з повідомленням про зміну (збільшення) ціни електричної енергії.
Законом України «Про публічні закупівлі»  не передбачено ані переліку органів, які уповноважені надавати інформацію щодо коливання ціни на товар на ринку, ані форму/вигляд інформації щодо такого коливання. Внесення змін до договору про закупівлю можливе лише у випадку коливання ціни такого товару на ринку та повинно бути обґрунтованим і документально підтвердженим.
Зокрема, у документі, який видає компетентний орган, має бути зазначена чинна ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почалися змінюватися ціна на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто, наявність коливання).  Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін, зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників такого коливання, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження викладених в ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо.
Під коливанням ціни необхідно розуміти зміну за певний період часу ціни природного газу на ринку чи то в сторону зменшення, чи в сторону збільшення. І таке коливання має відбуватись саме в період після укладання договорів і до внесення відповідних змін до нього.
Коливання ціни на ринку повинно розцінюватися саме після підписання договору, оскільки ч. 5  ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі»  урегульовано саме зміну істотних умов у разі виникнення такого явища, як коливання ціни на ринку.
З викладеного вбачається, що внесення змін до договору є правомірним лише у випадку документального підтвердження коливання ціни на товар у період з моменту укладення договору до моменту укладення додаткової угоди (або отримання пропозиції про її укладення).
Отже, обґрунтованим підтвердженням коливання ціни на ринку електричної енергії та в подальшому необхідності підвищення такої ціни може бути чітко визначений (окремий) період такого зростання/зменшення,  а не вибірково взяті дати з найбільшим показником.
Надані ТОВ «Енера Чернігів» експертні висновки за своїм змістом є лише документами фактографічно-інформаційного характеру і фактично дублюють дані із сайту ДП «Оператор ринку» та не містять будь-якої інформації саме про факт коливання цін на електричну енергію у порівняні з датою укладення Договору та моментом звернення постачальника з пропозиціями внести зміни до договору в частині зміни (збільшення) ціни на одиницю товару або між датами укладення спірних додаткових угод чи застосування нової ціни.
Констатування середньозваженої ціни електроенергії на РДН в ОЕС України за певні періоди, за відсутності підтвердження ринкової вартості електроенергії на момент укладення договору, позбавляє суд можливості порівняти рівень цін та дійти висновку про зменшення або збільшення ціни в період дії Договору.
Крім того, з експертного висновку Харківської торгово-промислової палати №2768/21 від 03.11.2021, який був підставою для укладення додаткової угоди №1, вбачається, що середньозважена ціна на РДН в ОЕС України за 1мВт/год електроенергії (без ПДВ та тарифу на передачу) за вересень становила 2230,78 грн, що взагалі є меншими за встановлену у Договорі ціну, що свідчить про коливання ціни електричної енергії у вересні місяці 2021 року у бік її зменшення.    
В експертних висновках Харківської торгово-промислової палати №2768/21 від 03.11.2021, №2849/21 від 10.11.2021, №2985/21 від 25.11.2021 визначення коливання ціни проводилось шляхом порівняння середньозваженої ціни, яка існувала на певні дати місяця, у більшості з інтервалом у декілька днів, що не може свідчити про наявність реального збільшення вартості електричної енергії, оскільки ціна на електричну енергію є динамічною і залежить від попиту та пропозиції на РДН на певну дату, а отже таке порівняння не є коректним. Тобто ціна кожного дня може як збільшуватись, так і зменшуватись.
Виключно коливання цін на ринку електроенергії не може бути беззаперечною підставою для автоматичного перегляду (збільшення) погодженої сторонами ціни за одиницю товару, оскільки при зверненні до замовника з пропозиціями підвищити ціну, постачальник має обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні, запропонованій замовнику на тендері, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним. Постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).
Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 16.02.2023 у справі №903/366/22.
Однак, таких доказів відповідачем надано не було та відповідних обставин судом не встановлено, натомість як сторони послідовно збільшували вартість електроенергії, за відсутності доказів, що її вартісні показники упродовж дії Договору зростали в такій прогресії, що виконання його умов стало вочевидь невигідним (збитковим) для ТОВ «Енера Чернігів».
За наведених обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вказані документи не є належними доказами, які підтверджують коливання ціни товару на ринку кожного разу при укладенні спірних додаткових угод, а отже не містять належного обґрунтування для зміни істотних умов договору відповідно до  Закону України «Про публічні закупівлі».
Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції в тому, що спірні додаткові угоди укладені за відсутності належного підтвердження факту коливання ціни на електроенергію за певні періоди дії Договору.
Крім того, слід зазначити, що метою вказаного  Закону України «Про публічні закупівлі»  є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.
Відповідно до  ст. 5 Закону України «Про публічні закупівлі»  закупівлі здійснюються за такими принципами: 1) добросовісна конкуренція серед учасників; 2) максимальна економія, ефективність та пропорційність; 3) відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; 4) недискримінація учасників та рівне ставлення до них; 5) об`єктивне та неупереджене визначення переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі; 6) запобігання корупційним діям і зловживанням.
Перемога у тендері (закупівля за державні кошти) та укладення договору з однією ціною та її подальше підвищення шляхом укладення «каскадних» додаткових угод є нечесною і недобросовісною діловою практикою з боку продавця. Можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін (сторони) договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та  ст. 5 Закону України «Про публічні закупівлі».
Кожна сторона договору має добросовісно користуватися наданими їй правами, не допускати зловживання правом, його використання на шкоду іншим особам (ст. 13 ЦК України).
Будь-який суб`єкт підприємницької діяльності діє на власний ризик. Укладаючи договір поставки товару на певний строк у майбутньому, він гарантує собі можливість продати свій товар, але при цьому несе ризики зміни його ціни. Підприємець має передбачати такі ризики і одразу закладати їх у ціну договору.
Таким чином, беручи участь у процедурі публічних закупівель, товариство самостійно визначаючи ціну на предмет закупівлі, з урахуванням власного економічного обґрунтування рентабельності підприємства і можливості виконати взяті зобов`язання упродовж дії договору, чітко усвідомлювало свою можливість поставки товару за заявленими цінами протягом дії договору, адже вчиненню таких дій повинні передувати організаційні дії щодо закупки товару до сезонного здорожчання та його зберігання. Саме по собі коливання цін на ринку - природна обставина ринкових відносин, яка повинна братися до уваги при укладенні договорів з урахуванням підприємницького ризику. Саме лише коливання цін не є безумовною підставою внесення змін до договору.
В силу особливостей функціонування ринків РДН ціна купівлі-продажу електричної енергії є динамічною, тобто коливання ціни відбуваються постійно у залежності від попиту та пропозиції, часу доби та сезону, інших чинників, що не міг не знати та не враховувати відповідач, здійснюючи свою діяльність з купівлі електроенергії на майданчику РДН, та формуючи тендерну пропозицію щодо спірної закупівлі.
Як правильно зазначив суд першої інстанції, матеріали справи не містять жодних доказів, що Постачальник (відповідач) у розглядуваний період застосування спірних додаткових угод дійсно змушений був придбавати електричну енергію для її подальшої переді Споживачу на виконання обов`язків за Договором за цінами, вказаними у відповідних експертних висновках.
Покупець товару, за звичайних умов, не може бути зацікавленим у збільшенні його ціни, а відповідно й у зміні відповідних умов договору. Тобто, навіть за наявності росту цін на ринку відповідного товару, який відбувся після укладення договору, покупець має право відмовитися від підписання невигідної для нього додаткової угоди, адже ціна продажу товару вже визначена в договорі купівлі-продажу чи поставки.
При цьому, Гончарівська селищна рада, яка мала беззаперечне право на отримання електричної енергії по ціні, визначеній в укладеному сторонами Договору, без надання письмових заперечень чи проведення переговорів щодо необґрунтованих пропозицій відповідача про збільшення ціни, підписала спірні додаткові угоди, внаслідок чого ціна 1 кВт/год електричної енергії збільшилась, а обсяги поставки електроенергії за Договором зменшилися.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що укладення оспорюваних додаткових угод до договору щодо зміни ціни на товар, за відсутності для цього визначених Законом України «Про публічні закупівлі» підстав, спотворює результати торгів та нівелює економію, яку було отримано під час підписання договору.
Доводи скаржника про те, що прокурором не доведено належними та допустимими доказами, що спірні додаткові угоди укладені з порушенням вимог ч. 4 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», тобто те, що вони є нікчемними, відхиляються судовою колегією з огляду на те, що   предметом заявленого прокурором позову є визнання додаткових угод недійсними у зв`язку з порушенням сторонами вимог п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» при їх укладенні.
Згідно з частиною 1 статті 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Статтею 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що наявними у   справі доказами в сукупності підтверджується та не спростована відповідачем наявність фактичних обставин, з якими Закон пов`язує визнання спірних додаткових угод недійсними на момент їх укладення, оскільки спірні додаткові угоди суперечать пункту 2 частини 5  ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», принципам максимальної економії, ефективності та пропорційності закупівель, встановлених  ст. 5 Закону України «Про публічні закупівлі», що свідчить в сукупності   про наявність підстав про визнання їх недійсними відповідно до ст.  203,  215 Цивільного кодексу України.
Відповідно до вимог ст. 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
За приписами ч. 1 ст. 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.
Відповідно до ч. 1 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
За змістом п. 1 ч. 3 ст. 1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.
Недійсність спірних додаткових угод означає, що зобов`язання сторін регулюються виключно Договором, тобто і поставка електроенергії, і її оплата мають здійснюватися сторонами відповідно до умов саме первісної редакції укладеного Договору.
Як вбачається з матеріалів справи, за вказаний період обсяг постачання склав 38331 кВт/год.
Позивач здійснив оплату поставленої в жовтні-грудні 2021 року електричної енергії на суму 151955,57 грн, що підтверджується копіями платіжних дорученнь, наявних у матеріалах справи.
З огляду на первісну ціну в Договорі, без врахування спірних додаткових угод, Гончарівська селищна рада повинна була сплатити за фактично поставлену електроенергію 122659,20 грн з ПДВ.
Отже, різниця між сумою коштів, які фактично перераховано ТОВ «ЕНЕРА ЧЕРНІГІВ» (151955,57 грн) за електроенергію по ціні, визначеній з урахуванням додаткових угод, та сумою за електроенергію по ціні відповідно до Договору без урахування спірних додаткових угод, становить 29296,37 грн (151955,57 грн - 122659,20 грн).
За викладених обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що отримана відповідачем оплата у сумі 29296,37 грн підлягає стягненню з відповідача в межах заявлених вимог на підставі статтей 216, 1212 Цивільного кодексу України, а тому вимоги прокурора в цій частині є законними, обгрунтованими та підлягають задоволенню. Аналогічних правомірних висновків дійшов і суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, і що не було спростовано скаржником в апеляційній скарзі.
Суд апеляційної інстанції також враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 24.01.2024 у справі №922/2321/22 у подібних правовідносинах щодо визнання недійсними додаткових угод до договору постачання електричної енергії у зв`язку з порушенням сторонами вимог п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» при їх укладенні та стягнення грошових коштів, що є різницею між вартістю поставленої електричної енергії по ціні, визначеній з урахуванням додаткових угод та сумою за електроенергію по ціні відповідно до Договору без урахування спірних додаткових угод, які узгоджуються з висновками судів першої та апеляційної інстанції у даній справі.
Підсумовуючи вищевикладене, оцінивши усі наявні в матеріалах справи докази як кожен окремо, так і у їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що   вимоги прокурора є законними та обгрунтованими та підлягають задоволенню.
Апеляційний господарський суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи учасників справи, дійшов висновку, що судом першої інстанції за результатами розгляду справи було прийнято законне та вмотивоване рішення на підставі належних та допустимих доказів, а скаржником в апеляційній скарзі вищенаведені висновки суду першої інстанції не спростовано. 
Отже, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду Чернігівської області від 07.09.2023 у справі №927/741/23.  
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).
Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини  у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23.06.1993).
Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.
У Рекомендаціях R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на удосконалення судової системи, наголошується на тому, що суд повинен, принаймні в ході попереднього засідання, а якщо можливо, і протягом всього розгляду, відігравати активну роль у забезпеченні швидкого судового розгляду, поважаючи при цьому права сторін, в тому числі і їх право на неупередженість. Зокрема, він повинен володіти повноваженнями proprio motu, щоб вимагати від сторін пред`явлення таких роз`яснень, які можуть бути необхідними; вимагати від сторін особистої явки, піднімати питання права; вимагати показань свідків, принаймні в тих випадках, коли мова йде не тільки про інтереси сторін, що беруть участь у справі, тощо. Такі повноваження повинні здійснюватися в межах предмета розгляду.
Обов`язок доказування, встановлений статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 33 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів» від 27.10.1993).
Згідно частини першої, третьої  статті 13 ГПК України  судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Чернігівської області від 07.09.2023 прийняте за повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.
Таким чином, у задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА ЧЕРНІГІВ» слід відмовити, а оскаржуване рішення Господарського суду Чернігівської області від 07.09.2023 - залишити без змін. 
Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.
Керуючись ст. 129, 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА ЧЕРНІГІВ» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 07.09.2023 у справі №927/741/23 - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 07.09.2023 у справі №927/741/23 - залишити без змін. 
3.Судові витрати (судовий збір) за розгляд апеляційної скарги  покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА ЧЕРНІГІВ».
4. Матеріали справи №927/741/23 повернути до Господарського суду Чернігівської області.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст.ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови підписано 08.03.2024. 

Головуючий суддя                                                            О.В. Тищенко 

Судді                                                                                К.В. Тарасенко

                                                                                С.А. Гончаров