Номер провадження: 33/813/2289/23
Номер справи місцевого суду: 522/12897/23 
Головуючий у першій інстанції Циб І. В. 
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       15.12.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в особі судді Таварткіладзе О.М., 
 
за участю секретаря судового засідання Трофименка О.О.,
 
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2023 року, -

В С Т А Н О В И В:

 
У червні 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси від Управління патрульної поліції в Одеській області надійшли матеріали адміністративного провадження разом з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 414388 від 22.06.2023 року, складеного відносно ОСОБА_1 про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
 
Постановою судді Приморського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, у сумі 17000 гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. Відповідно до Закону України «Про судовий збір», стягнуто з ОСОБА_1 , судовий збір, у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у сумі 536 гривень 80 копійок на користь держави.
 
Не погоджуючись з зазначеною постановою суду, ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2023 року та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
 
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана постанова ухвалена судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, при розгляді справи судом першої інстанції вбачався обвинувальний нахил з боку суду. Сторона захисту вказує про неналежність протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки в ньому вказано дві об`єктивні сторони правопорушення, що унеможливлює захист, тобто не зрозуміло, від якого обвинувачення необхідно захищатись. Про зазначене наголошувалось в суді першої інстанції, але суд залишив це поза увагою, вказавши, що ст. 130 КУпАП є банкетною нормою, з чим не погоджується апелянт. По суті події апелянт зазначає, що він знаходився у тверезому стані, між ним та поліцейським на місці події виник конфлікт, у зв`язку з чим останній вирішив його покарати. З протоколу про адміністративне правопорушення та відеозапису не вбачається, що особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, роз`яснено його права. 
 
Бувши належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи на 15.12.2023 року на 10-30 год. шляхом направлення повідомлення на засоби зв`язку, що вказані апелянтом в апеляційні скарзі для оперативного зв`язку, ОСОБА_1 в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, клопотань або заяв про відкладення розгляду справи або слухання справи за його відсутності до суду не подавав.
 
Адвокат Шиєнков Ярослав Євгенович, як захисник Чеботаря І.В., через засоби електронного зв`язку, подав до апеляційного суду клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з занятістю в іншому процесі, та просив призначити наступний розгляд справи з 10.01.2025 року. 
 
Згідно ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
 
Також, ч. 2 ст. 268 КУпАП не передбачено обов`язкової участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
 
Апеляційний суд, проаналізувавши подане адвокатом Шиєнковим Я.Є., як захисником Чеботаря І.В., клопотання про відкладення судового засідання, доходить висновку про відхилення даного клопотання, оскільки захисник не надав до апеляційного суду докази на підтвердження наявності в нього повноважень на представництво інтересів ОСОБА_1 в Одеському апеляційному суді. Крім того, з наданих доказів вбачається, що розгляд іншої справи за участі адвоката призначений на 15.12.2023 року на 09-00 год., та адвокат у відповідному клопотанні не вказує про існування в нього об`єктивно обумовлених труднощів чи перешкод, що можуть завадити йому приєднатися до судового засідання суду апеляційної інстанції, що призначений на 15.12.2023 року на 10-30 год., в режимі відеоконференції. Також, розгляд даної справи в суді апеляційної інстанції вже відкладався, а перенесення розгляду справи на 2025 рік, як просить адвокат, порушить вимоги процесуального закону щодо своєчасного розгляду справи. 
 
За таких підстав апеляційний суд не вбачає поважних причин для відкладення розгляду справи.
 
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
 
Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення.
 
Статтею 1 КУпАП встановлено, що завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
 
Відповідно ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
 
Приписи ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
 
Згідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
 
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.
 
Відповідно до положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст. 130 КУпАП необхідно з`ясувати, чи дійсно особа знаходилася в стані сп`яніння під час керування транспортним засобом та чи дійсно саме та особа, відносно якої складено протокол, а не інша, керувала транспортним засобом, чи є відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
 
Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.
 
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, нормі стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.
 
Стаття 252 КУпАП встановлює, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
 
Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовуючи до нього адміністративне стягнення, суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, з чим погоджується і апеляційний суд. 
 
При розгляді справи апеляційний суд виходить з наступного. 
 
Відповідно до положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. 
 
При цьому, розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення. Суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, що інкримінуються особі. Обставини, які зазначені посадовими особами у протоколі про адміністративне правопорушення, повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі.
 
За приписами ст. 251 КУпАП, тягар доказування доведеності вини особи у скоєнні інкримінованого адміністративного правопорушення покладається на уповноважену службову особу, яка складає протокол про адміністративне правопорушення, тобто у даному конкретному випадку, на поліцейського.
 
Для забезпечення дотримання прав особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційним судом повторно досліджено докази, що зібранні працівниками поліції у підтвердження наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
 
Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 414388 від 22.06.2023 року, водій ОСОБА_1 22 червня 2023 року о 10 год. 48 хв. в м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 95 Д, керував транспортним засобом «HYUNDAI SONATA», номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: поведінка не відповідає ситуації, тремтіння пальців рук, почервоніння кожного покрову обличчя та очей. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився. Дана подія зафіксована на боді-камеру (далі - БК). Вказані дії ОСОБА_1 працівники поліції кваліфікували, як порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.
 
В дому протоколі також зазначено, що до нього приєднуються відеозапис з БК №471239, 230473, направлення на огляд до медичного закладу. В графі протоколу «Пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності» ОСОБА_1 вказав, що з протоколом не згоден, так як не відмовляється від медичного огляду. ОСОБА_1 своїм підписом затвердив, що ознайомчий з цим протоколом (а. с. 1). 
 
Відповідно до направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, складеного працівником поліції 22.06.2023 року о 10-54 год., відносно ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що в результаті огляду, проведеного поліцейським, виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: поведінка не відповідає ситуації, тремтіння пальців рук, почервоніння кожного покрову обличчя та очей. Від огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відмовився (а. с. 3). 
 
Дослідженням диску з відеозаписами встановлено, що такі відеозаписи стосуються подій, що мали місце 22.06.2023 року за участі ОСОБА_1 . Відеозаписом зафіксовано рух автомобіля «HYUNDAI SONATA», номерний знак НОМЕР_1 , за кермом якого перебував ОСОБА_1 . З відеозапису встановлено причину зупинки автомобіля ОСОБА_1 . Під час спілкування поліцейського та ОСОБА_1 , останньому повідомлено поліцейським про виявленні в нього ознаки наркотичного сп`яніння та запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі. ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, проте вказав, що поїде до медичного закладу на власному автомобілі. Поліцейським роз`яснено ОСОБА_1 про неможливість керування ним транспортним засобом до встановлення відсутності в нього ознак сп`яніння, проте ОСОБА_1 наполягав, що поїде лише на власному автомобілі. Відповідна поведінка ОСОБА_1 розцінена поліцейським, як відмова від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, у зв`язку з чим поліцейський повідомив ОСОБА_1 про складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Водію ОСОБА_1 поліцейським повідомлено, що він відсторонений від керування транспортним засобом.
 
Отже, вбачається, що ОСОБА_1 ставиться в провину порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, зокрема відмова від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.
 
Відповідно п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
 
Аналіз даної норми права дає підстави вважати, що проходження в установленому порядку медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за наявності до того підстав, є обов`язком водія, а не його правом.
 
Диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність, зокрема за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
 
Тобто, відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі – стан сп`яніння), являється самостійним складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
 
Порядок проведення поліцейськими огляду водія на стан сп`яніння встановлений ст. 266 КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним Наказом МВС України та Міністерством охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 року (далі – Інструкція № 1452/735), Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 № 1103 (далі – Порядок № 1103). 
 
З положень, закріплених в ст. 266 КУпАП, вбачається, що особи, які керують, зокрема транспортними засобами, і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан сп`яніння. Огляд особи на стан сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. 
 
У разі незгоди особи, яка керувала, зокрема транспортним засобом, на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
 
Огляд осіб на стан сп`яніння здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.
 
Огляд особи на стан сп`яніння проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
 
У разі відсторонення особи від керування, зокрема транспортним засобом, можливість керування цим транспортним засобом надається уповноваженій нею особі, яка має посвідчення водія відповідної категорії та може бути допущена до керування транспортним засобом. 
 
Аналогічні положення, але з деталізацією дій поліцейського під час огляду водія на стан сп`яніння, містяться в Порядку № 1103 та Інструкції № 1452/735.
 
Зокрема, положення п. 7 Порядку № 1103 встановлюють, що поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.
 
Згідно п. 8 Порядку № 1103, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
 
Положеннями п. 2 - 4 розділу І Інструкції № 1452/735 встановлено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
 
Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
 
Ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.
 
Згідно п. 12 розділу ІІ Інструкції № 1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
 
У відповідності до п. 3 розділу ІІІ Інструкції № 1452/735 огляд у закладах охорони здоров`я щодо виявлення стану сп`яніння проводиться лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря – фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту), який пройшов тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством.
 
Частина 2 ст. 30 Закону України «Про національну поліцію» визначає, що поліцейські можуть застосовувати превентивні заходи, до яких відповідно до ст. 31 цього Закону віднесено застосування засобів відеозапису.
 
Положення щодо регулювання застосування органами, підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції автоматичної фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, щодо доступу до відеозаписів працівників поліції та інших осіб, щодо порядку зберігання, видачі та приймання технічних приладів і технічних засобів, а також зберігання, видалення та використання інформації, отриманої з цих приладів, регулюються Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026 (далі – Інструкція № 1026).
 
Підпунктом 1 п. 2 розділу І Інструкції № 1026 передбачено, що застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення. 
 
Портативний відеореєстратор – це пристрій, призначений для запису, зберігання та відтворення відеоінформації, технічні характеристики та особливості конструкції якого дають змогу закріпити його на форменому одязі поліцейського (п. 3 розділу І Інструкції № 1026).
 
Згідно п. 5 розділу ІІ Інструкції № 1026 включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.
 
Слід зазначити, що відеозапис, який фіксує правопорушення, є об`єктивним доказом у справі, оскільки унеможливлює суб`єктивне висвітлення поліцейським обставин справи, та здійснюючи відеозапис, поліцейський діє відповідно до вимог ст. 30 Закону України «Про національну поліцію» та ст. 251, 266 КУпАП. 
 
Оцінивши всі наявні в матеріалах справи докази, як кожний окремо, так і в їх сукупності, апеляційний суд приходить до висновку, що зібрані в справі докази відображають обставини, що зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, узгоджуються між собою і не викликають суперечностей у їх відповідності фактичним обставинам справи, тобто є належними, допустимими і достатніми для підстав вважати, що 22.06.2023 року ОСОБА_1 порушено вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.
 
Апеляційний суд вважає безпідставними посилання апелянта на те, що зазначена у протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення містить дві об`єктивні сторони правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, що унеможливлює належний захист, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення чітко зазначено виявлені поліцейським ознаки наркотичного сп`яніння та про відмову особи на пропозицію пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в установленому законом порядку, тобто з протоколу вбачається один склад адміністративного правопорушення ч. 1 ст. 130 КУпАП, що інкримінується особі, та викладення суті правопорушення узгоджується з положеннями п. 8 Порядку № 1103, згідно якого у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду, поліцейський складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
 
Також, всупереч доводам апеляційної скарги вказаний протокол відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, у змісті якого, зазначено, зокрема місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, що надає змогу стороні захисту викласти свою правову позицію по суті правопорушення. 
 
Апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що диспозиція норми, що закріплена в ч. 1 ст. 130 КУпАП, є банкетною, оскільки дана норма відсилає до інших нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, у тому числі осіб, які керують транспортними засобами, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Зокрема, тому у протоколі про адміністративне правопорушення присутнє посилання на порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України.
 
Апеляційним судом також критично сприймаються доводи апеляційної скарги, що між особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, та поліцейським виникла конфліктна ситуація, у зв`язку з чим останній з метою покарання звинуватив ОСОБА_1 , що він перебуває у стані наркотичного сп`яніння, оскільки з відео-файлів не встановлено порушень з боку поліцейських вимог КУпАП, Інструкції № 1452/735 та Порядку № 1103 при пред`явленні вимоги пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння й складанні відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
 
Слід зазначити, що поліцейський пропонує пройти огляд на стан сп`яніння особі, яка керує транспортним засобом, за критерієм суб`єктивної оцінки. З відеозапису вбачається, що поліцейський, пропонуючи ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, виходив, зокрема в тому числі з того, що поведінка водія, не відповідає обстановці. 
 
Крім того, з відеозапису вбачається, що водій ОСОБА_1 після зупинки його транспортного засобу поліцейським, звернувся на лінію «102» та повідомив про вимагання у нього 300 доларів США.
 
Між тим з дослідженого відеозапису з портативної камери поліцейського, яка є належної якості, не вбачається, що поліцейський під час спілкування з водієм після зупинки автомобіля взагалі вимагав від ОСОБА_1 будь-які грошові кошти і, зокрема, озвучував чи іншим способом вимагав від водія конкретну суму у 300 доларів США.
 
Слід також звернути увагу, що під час спілкування з нарядом поліції, який прибув на місце зупинки транспортного засобу водія ОСОБА_1 за його заявою на лінію «102», водій пояснив, що він саме, як вимагання хабара, розцінив поведінку поліцейського, який на думку заявника, його безпідставно зупинив і безпідставно став звинувачувати у керуванні транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння. При цьому водій не зміг чітко пояснити, чому він оцінив вимагання у нього поліцейським хабаря саме у 300 доларів США.
 
Щодо тверджень апелянта про не роз`яснення йому поліцейськими прав, то апеляційний суд зазначає, що такі твердження апелянта не можуть слугувати правовою підставою для задоволення апеляційних вимог та закриття провадження у справі з підстав відсутності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
 
До того ж поведінка водія, яка зафіксована на відеореєстратор, свідчить про його відверте ігнорування або і заперечення ним будь-яких звернень до нього поліцейського з переходом на негативну оцінку особистості самого поліцейського. 
 
Слід звернути увагу, що поліцейський неодноразово пропонував водію пройти огляд
 
на стан наркотичного сп`яніння, але обраний водієм спосіб поведінки та реагування на вимогу поліцейського надало поліцейському обґрунтовані підстави для висновку, що водій відмовляється від проходження такого огляду і, враховуючи, що після повідомлення водія про складення протоколу про адміністративне правопорушення, останній не змінив своєї поведінки, то саме по собі зазначення ОСОБА_1 у графі пояснення за фактом вже складеного протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП про те, що він не згоден з протоколом і не відмовляється від проходження огляду на стан сп`яніння, не може, враховуючи встановлені обставини, бути взятим до уваги, як доказ неправомірності дій поліцейського. 
 
Отже, враховуючи встановлене, у всій своїй сукупності, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про те, що в діях ОСОБА_1 містяться ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин, що виникли, і закон, який їх регулює.
 
Тобто, всупереч доводам апеляційної скарги, апеляційний суд констатує, що при розгляді справи судом першої інстанції надано доказам по справі належну та об`єктивну оцінку, та твердження апелянта про те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, не знайшли свого підтвердження. Крім того, незгода апелянта з оцінкою місцевим судом доказів у даній справі не може бути достатньою та обґрунтованою підставою для визнання їх недопустимими, а є лише способом захисту і намаганням спростувати ці докази, які об`єктивно вказують на вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
 
Таким чином, вважаю, що в апеляційній скарзі не наведено належних і достатніх підстав для спростування висновків суду першої інстанції, не було здобуто таких доказів і при проведенні апеляційного розгляду. 
 
Отже, приймаючи до уваги встановлені обставини справи, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги та вважає, що наявними у справі доказами підтверджена винуватість ОСОБА_1 у вчиненому правопорушенні за ст. 130 ч. 1 КУпАП, а тому висновок суду першої інстанції про визнання його винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є законним та обґрунтованим, тому немає підстав для скасування або зміни постанови суду.
 
Позиція апелянта, яку він висловив в апеляційній скарзі, та процесуальна поведінка апелянта, пов`язана з наданням ним пояснень, які не підтверджені належними і достатніми доказами не узгоджуються з дійсними обставинами справи, розцінюються апеляційним судом, як спосіб самозахисту від відповідальності за вчинене правопорушення.
 
При визначені виду та міри адміністративного стягнення, судом були додержані вимоги ст. 33 КУпАП.
 
Так, з постанови суду вбачається, що при визначенні розміру штрафу та строку позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами, судом першої інстанції були враховані характер скоєного правопорушення, особа правопорушника, в зв`язку з чим судом першої інстанції було визначене адміністративне стягнення у виді розміру штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами, як єдиного адміністративного стягнення, передбаченого санкцією ст. 130 ч. 1 КУпАП.
 
Враховуючи наведені обставини, суд дійшов до висновку, що не вбачається підстав для скасування або змінення постанови суду.
 
У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.
 
На підставі викладеного й керуючись ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд –

 
П О С Т А Н О В И В:

 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
 
Постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2023 року - залишити без змін. 
 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає..

 
Суддя Одеського апеляційного суду                                 О.М. Таварткіладзе