П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

11 січня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 489/4694/23	

Перша інстанція: суддя Костюченко Г.С.,
повний текст судового рішення
складено 30.10.2023, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача:                                          Танасогло Т.М.,
суддів:                                                   Димерлія О.О., Крусяна А.В., 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа: Інспектор 1-ої роти 1-го батальйону Управління патрульної поліції в Миколаївській області лейтенант поліції Асафатова Дар`я Олександрівна про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В :
У серпні 2023 року ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Ленінського районного суду м.Миколаєва з позовом до Департаменту патрульної поліції України, третя особа : Інспектор 10-ї роти 1-го батальйону Управління патрульної поліції в Миколаївській області лейтенант поліції Асафатова Дар`я Олександрівна, про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.
В обґрунтування позову зазначав про невідповідність оскаржуваної постанови обставинам справи, винесення її з порушенням вимог чинного законодавства, особою, яка фактично не розглядала справу про вчинення позивачем адміністративного правопорушення за яке було винесено оскаржувану постанову, а також за відсутності доказів у підтвердження в діях позивача події та складу адміністративного правопорушення за яке його було притягнуто до адміністративної відповідальності. Крім того, у позові вказувалось й про відсутність в оскаржуваній постанові посилання на технічний пристрій за допомогою якого здійснено фіксування нібито скоєного правопорушення, як на доказ вчинення адміністративного правопорушення.
Відповідач проти позову заперечував, мотивуючи тим, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності була прийнята інспектором з додержанням вимог законодавства, з підстав встановлення порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху, що підтверджується доданими до справи доказами. Відповідач вказував, що для фіксації правопорушення було використано нагрудний відео реєстратор № 471346, на якому безпосередньо чітко зафіксовано порушення позивачем п. 8.4.б ПДР.
Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30.10.2023р. позов представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Коваля Олега Володимировича задоволено.
Визнано протиправною та скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії АЕС №7474828 від 07.08.2023 та закрити справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .
Стягнуто з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 536,80 грн. 
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідачем подано на зазначене рішення суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апелянт просить скасувати рішення у даній справі та прийняти нове рішення про задоволення позову.
Обґрунтовуючи вимоги своєї апеляційної скарги, відповідач у справі наголошує на правомірності прийняття постанови серії АЕС №7474828 від 07.08.2023р. як такої, що винесена з дотриманням встановленої процедури, у відповідності та з передбачених нормами чинного законодавства підстав. Апелянт вважає, що наданими відповідачем до матеріалів справи доказами підтверджується факт вчинення позивачем (водієм) ОСОБА_1 , адміністративного правопорушення, яке виразилось у не виконанні під час керування 07.08.2023 (09:05:04 на А/Д «Миколаїв Благовіщенське (через Вознесенськ» Н-24) транспортним засобом R4 державний номер НОМЕР_1 вимог дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено», та проїзді даного знаку без повної зупинки, чим порушено п.8.4 ПДР України. Так, скаржник звертає увагу, що до відзиву на адміністративний позов стороною відповідача було долучено в якості доказу відеозапис на якому міститься зафіксований факт (фрагмент з 00 хв. 10 сек. до 00 хв. 30 сек.) вчинення позивачем порушення вимог дорожнього знаку 2.2 та п. 8.4 ПДР України, зафіксовано також визнання самим водієм під час розгляду справи факту вчинення ним відповідного адміністративного правопорушення (фрагмент з 01 хв. 41 сек. до 02 хв. 18 сек.). За вказаного, на думку апелянта, є правомірним притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП. Однак, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки наявним у справі доказам, що призвело до ухвалення необґрунтованого судового рішення про скасування постанови серії АЕС №7474828 від 07.08.2023р.
Додатково, на підтвердження своїх доводів, скаржником до апеляційної скарги додано фото з місця встановлення дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено».
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, із постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії АЕС № 7474828, вбачається, що 07.08.2023 ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом R4, державний номер НОМЕР_1 , 09:05:04 на А/Д «Миколаїв Благовіщенське (через Вознесенськ» Н-24, не виконав вимогу дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено», чим порушив п. 8.4.б ПДР України, відповідно вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Вказане адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, внаслідок чого на позивача було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340,00 грн.
Не погоджуючись з прийнятою постановою по справі про адміністративне правопорушення, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, проаналізувавши обставини справи, дослідивши матеріали, зокрема оскаржувану постанову, суд першої інстанції виходив з відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження наявності в діях позивача складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП, за що його було притягнуто до адміністративної відповідальності.
Також, суд першої інстанції вважав, що притягненню позивача до адміністративної відповідальності не передувала належна та вчинена у відповідності до вимог законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень (поліцейського). 
За вказаного, суд першої інстанції вважав наявними підстави для визнання протиправною та скасування постанови серії АЕС №7474828 від 07.08.2023р. та закриття справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .
У відповідності до приписів ст. 311 КАС України справу розглянуто у порядку письмового провадження.
Сторонами не висловлено заперечень проти розгляду справи в порядку письмового провадження.
В силу ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам та обґрунтованості висновків суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи відповідають вони встановленим ч.2 ст.2 КАС України вимогам.
Згідно ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. 
Як визначено ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. № 1306 (надалі ПДР).
Пунктом 1.3 ПДР визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Аналогічні положення містяться у ст.14 Закону України "Про дорожній рух".
Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п.1.9 ПДР).
Відповідно до п.8.1 ПДР, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.
За визначенням п. 8.4 ПДР: б) знаки пріоритету. Встановлюють черговість проїзду перехресть, перехрещень проїзних частин або вузьких ділянок дороги.
Знак 2.2 Проїзд без зупинки заборонено згідно Правил дорожнього руху відноситься до Знаків пріоритету та означає, що «Забороняється проїзд без зупинки перед розміткою 1.12 (стоп-лінія), а у разі, коли вона відсутня, перед знаком. Необхідно дати дорогу транспортним засобам, що рухаються дорогою, яка перетинається, а за наявності таблички 7.8 - транспортним засобам, що рухаються головною дорогою, а також праворуч рівнозначною дорогою.
Якщо безпосередньо перед перехрестям встановлено знак 2.2, йому повинен передувати знак 2.1 з додатковою табличкою 7.1.2. 
Якщо знак 2.2 встановлений перед залізничним переїздом, що не охороняється та не обладнаний світлофорною сигналізацією, водій повинен зупинитися перед стоп-лінією, а за її відсутності - перед цим знаком.
В свою чергу, ч.1 ст.122КУпАП визначено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Отже, невиконання вимог знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» є порушенням вимог дорожніх знаків та створює об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП.
Згідно ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.
При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, тощо.
При цьому, в силу приписів п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
За приписами ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 280 КУпАП визначає обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Відповідно до ст. 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених ч.2 цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Із змісту ст.283 КУпАП слідує, що обставини вчинення адміністративного правопорушення, які викладені у постанові, мають встановлюватись на підставі оцінених органом (посадовою особою) доказів, що є допустимими, тобто зібраними у встановленому КУпАП порядку.
Згідно з положеннями ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчинення та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
У відповідності до ч.1 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
Згідно ч. 1, 4 ст.73, ч.2 ст.74, ст. 75 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Водночас, колегія суддів наголошує, що в силу вимог ч.2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Частини 1-3 ст. 90 КАС України визначають, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Виходячи з приписів ст.ст. 8, 31, 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема, зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
Тобто положення Закону №580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.
Колегія суддів також зазначає, що законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість, а тому, з урахуванням принципів і загальних засад Кодексу України про адміністративні правопорушення, практики Європейського Суду з прав людини, передбачається принцип презумпції невинуватості особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.
При цьому, в контексті оцінки окремим доводам апеляційної скарги, судова колегія звертає увагу, що не є належним доказом правомірності прийняття постанови про адміністративне правопорушення визнання особою у момент його зупинки працівниками патрульної поліції визнання своєї вини у вчиненні адміністартивного правопорушення. яке такій особі інкримінується.
Так, на підтвердження правомірності постанови серії АЕС №7474828 від 07.08.2023р. відповідач надав відеозапис з нагрудного відео реєстратора №471346, дослідивши який, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що відеофайл, наданий відповідачем не містить доказів скоєння позивачем адміністративного правопорушення, яке інкримінується йому відповідачем та відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 122 КУпАП. На відео наданому відповідачем лише зафіксовано рух автомобіля, яким керував позивач.
Крім того, колегія суддів зважає на наступне.
Відповідно до частини 3 статті 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити, зокрема, відомості про: транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався).
Згідно правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду від 17.07.2019 у справі №295/3099/17, від 13.02.2020 у справі №524/9716/16-а, приписами частини 3 статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.
Верховний Суд також звернув увагу на те, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача.
Колегією суддів встановлено, що оскаржувана постанова серії АЕС №7474828 від 07.08.2023р. про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не відповідає вищенаведеним вимогам ч.3 ст.283 КУпАП, адже не містить інформації про фіксацію правопорушення технічними засобами, що нівелює доказове значення наданого відповідачем відеозапису.
За вказаного, такий відео доказ колегія суддів оцінює критично, та вважає його таким, що не є належним та допустимим доказом у спірному випадку. За таких самих підстав оцінюються критично й надані додаткового скаржником до апеляційної скарги фотокартки, адже такі також не були покладені в основу для прийняття оскаржуваної позивачем постанови.
Окрім того, як вірно зауважив суд першої інстанції, в оскаржуваній постанові не зазначено місце вчинення адміністративного правопорушення (яке також не вбачається можливим встановити із наданого відповідачем відео), зазначено лише А/Д «Миколаїв Благовіщенське (через Вознесенськ» Н-24).
Отже, в даному випадку з огляду на викладене вище, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б доводили правомірність прийняття відповідачем постанови серії АЕС №7474828 від 07.08.2023р.
Отже, можна констатувати, що відповідачем не доведено події та складу адміністративного правопорушення в діях позивача в спірному випадку.
Також, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до приписів ст. 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення підписується посадовою особою, яка розглянула справу, а постанова колегіального органу - головуючим на засіданні і секретарем цього органу.
Вирішуючи дану справу, проаналізувавши вірно встановлені обставини справи та врахувавши зокрема вимоги ст. 283 КУпАП, закріплені у ч.2 ст. 2 КАС України критерії оцінки рішень/дій суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах, суд першої інстанції крім іншого, також ґрунтовно зауважив, що постанова по справі про адміністративне правопорушення приймається посадовою особою, яка розглянула справу про адміністративне правопорушення, тобто після встановлення факту адміністративного правопорушення, з`ясування усіх обставин правопорушення, встановлення вини особи в його вчиненні, а також інших обставин, що пом`якшують і обтяжують відповідальність та мають значення для правильного вирішення справи.
При цьому, відповідно до наявних у даній справі доказів, зокрема відеофайлу з нагрудного відеореєстратору працівника поліції, який було додано відповідачем до відзиву на адміністративний позов, розгляд справи про адміністративне правопорушення у відношенні позивача- ОСОБА_1 не здійснювався інспектором поліції Асафатовою Д.О., безпосередньо якою було винесено оскаржувану постанову, а фактично виконувався іншим інспектором.
Посадовою особою органу патрульної поліції, якою прийнято оскаржувану позивачем постанову ( ОСОБА_2 ), не встановлювалась наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи (водія) в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, у тому числі не заслуховувались пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не розглядались клопотання, не перевірялись докази правопорушення тощо.
В порушення приписів статей 280, 283 КУпАП вказаною посадовою особою органу патрульної поліції лише складено та підписано оскаржувану постанову у справі про адміністративне правопорушення.
З огляду на викладене вище, судова колегія вважає ґрунтовним висновок суду першої інстанції про те, що в даному спірному випадку, притягненню його до адміністративної відповідальності не передувала належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень (поліцейського), у зв`язку із чим не можна вважати, що провадження у справі про адміністративне правопорушення та застосування до позивача заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням відбулось на підставі і в порядку, встановленому законом, з додержанням принципу законності, тощо.
Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів за наслідками апеляційного перегляду справи вважає, що оскаржувана постанова винесена з порушенням вищенаведених вимог КУпАП, а також за відсутності доведеного факту доведеність наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 122 КУпАП.
Окрім того, суд апеляційної інстанції враховує, що згідно з приписами п. 3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема - 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Підсумовуючи усе вищевикладене у сукупності, апеляційний суд вважає недоведеною апелянтом правомірність прийняття постанови серії АЕС №7474828 від 07.08.2023р., а відтак у суду першої інстанції були наявні обґрунтовані підстави для задоволення позову ОСОБА_1 , визнання протиправною та скасування указаної вище постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП, а також закриття справи про адміністративне правопорушення, як то передбачено п.3 ч.3 ст. 286 КАС України.
Доводи апеляційної скарги є несуттєвими, повністю спростовуються наявними у справі доказами, не мають принципового значення для вирішення справи.
Відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Суд також враховує позицію, вказану у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.
Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та доводів, і незгоди з ними.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За встановлених під час апеляційного перегляду справи обставин, апеляційна скарга Департаменту патрульної поліції задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не встановила.
Керуючись ст. ст. 241-243, 245, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 325 КАС України, апеляційний суд, –

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції – залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 жовтня 2023 року у справі №489/4694/23 – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач 		Т.М. Танасогло	
Судді	  	А.В. Крусян   О.О. Димерлій