КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М         У К Р А Ї Н И
 
15 січня 2024 року                                                                          м. Київ
 
Унікальний номер справи № 367/6071/23
Апеляційне провадження № 22-ц/824/4307/2024
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:     головуючого  -  Левенця Б.Б.,
суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М., 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 17 жовтня 2023 року, постановлену під головуванням судді Кравчук Ю.В., у справі за позовною заявою  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про виділ частки зі спільної часткової власності, -
в с т а н о в и в :
 
У серпні 2023 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив: виділити ОСОБА_1 в натурі належну йому 19/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , у складі з житлового будинку літ. «А», загальною площею 62,2 кв.м., житловою площею 24,8 кв.м. (приміщення 4-1 - тамбур площею 2,4 кв.м., 4-2 - кухня площею 10,2 кв.м., 4-3 - передпокій площею 12,5 кв.м., 4-4 - веранда площею 6,5 кв.м., 4-5 - житлова кімната (10,2 кв.м., 4-6 - житлова кімната площею 14,6 кв.м., 4-7 - санвузол площею 5,8 кв.м.), гараж літ. «Д», погріб літ. «З», навіс літ. «Ф», огорожа № 3, вигрібна яма № 8 , вартістю 66 606,29 грн., що складає 30/100 фактичної частки; 
припинити право спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_1 ;
визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на 19/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , у складі з житлового будинку літ. «А», загальною площею 62,2 кв.м., житловою площею 24,8 кв.м. (приміщення 4-1 - тамбур площею 2,4 кв.м., 4-2 - кухня площею 10,2 кв.м., 4-3 - передпокій площею 12,5 кв.м., 4-4 - веранда площею 6,5 кв.м., 4-5 - житлова кімната (10,2 кв.м., 4-6 - житлова кімната площею 14,6 кв.м., 4-7 - санвузол площею 5,8 кв.м.), гараж літ. «Д», погріб літ. «З», навіс літ. «Ф», огорожа № 3, вигрібна яма № 8 , вартістю 66 606,29 грн., що складає 30/100 фактичної частки (а.с. 1-7).
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 17 жовтня 2023 року позовну заяву  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про виділ частки зі спільної часткової власності - визнано неподаною та повернуто особі, яка її подала (а.с. 91-92).
Не погодившись з ухвалою районного суду, 15 листопада 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Самойленко А.В.  звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій просив скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду (а.с. 94-97).
На обґрунтування скарги зазначив, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та винесена з порушенням норм процесуального права. Посилався на висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 серпня 2023 року у справі № 990/114/23, в яких зазначено, що «суд першої інстанції при вирішенні питання про відкриття провадження у справі не може надати оцінку достатності або недостатності всіх обставин, наявності або відсутності доказів. Ці всі питання можуть вирішуватись на інших стадіях адміністративного процесу. Такі обставини не можуть бути підставою для залишення позовної заяви без руху та підставами повернення позовної заяви повивачу. Питання про те, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими  доказами вони підтверджуються, відповідно до норм ЦПК України вирішується судом в нарадчій кімнаті під час ухвалення рішення по суті справи, а оцінка наданих стороною позивача обґрунтувань та доказів на предмет їх достатності на стадії відкриття провадження у справі законом не передбачена».
Апелянт вказував, що судом першої інстанції всупереч ст. 263 ЦПК України не враховані вказані висновки Верховного Суду, що призвело до постановлення оскаржуваної ухвали (а.с. 94-97).
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
 
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідноз ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вказане, розгляд справи здійснюється без виклику сторін у порядку письмового провадження.
 
Розглянувши матеріали позовної заяви, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягаєзадоволенню з наступних підстав.
 
Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За приписами статті 12 ЦПК України розгляд і вирішення справ в судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Право на судовий захист реалізується особою шляхом подання позовної заяви до суду, форма та зміст якої визначаються статтею 175 ЦПК України.
Частиною першою статті 175 ЦПК України визначено, що у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.
У відповідність до пунктів 4, 5 частини 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.
Згідно з ч.1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Частиною другою статті 185 ЦПК визначено, що в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).
Відповідно до частини 3 статті 185 ЦПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
 
Як вбачається з матеріалів справи, у серпні 2023 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив виділити ОСОБА_1 в натурі належну йому 19/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , у складі з житлового будинку літ. «А», загальною площею 62,2 кв.м., житловою площею 24,8 кв.м. (приміщення 4-1 - тамбур площею 2,4 кв.м., 4-2 - кухня площею 10,2 кв.м., 4-3 - передпокій площею 12,5 кв.м., 4-4 - веранда площею 6,5 кв.м., 4-5 - житлова кімната (10,2 кв.м., 4-6 - житлова кімната площею 14,6 кв.м., 4-7 - санвузол площею 5,8 кв.м.), гараж літ. «Д», погріб літ. «З», навіс літ. «Ф», огорожа № 3, вигрібна яма № 8 , вартістю 66 606,29 грн., що складає 30/100 фактичної частки; припинити право спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_1 ;  визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на 19/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , у складі з житлового будинку літ. «А», загальною площею 62,2 кв.м., житловою площею 24,8 кв.м. (приміщення 4-1 - тамбур площею 2,4 кв.м., 4-2 - кухня площею 10,2 кв.м., 4-3 - передпокій площею 12,5 кв.м., 4-4 - веранда площею 6,5 кв.м., 4-5 - житлова кімната (10,2 кв.м., 4-6 - житлова кімната площею 14,6 кв.м., 4-7 - санвузол площею 5,8 кв.м.), гараж літ. «Д», погріб літ. «З», навіс літ. «Ф», огорожа № 3, вигрібна яма № 8 , вартістю 66 606,29 грн., що складає 30/100 фактичної частки (а.с. 1-7).
Так, ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 08 вересня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про виділ частки зі спільної часткової власності - залишено без руху. Позивачу надано строк для усунення недоліків зазначених в ухвалі суду - 10 днів з дня отримання даної ухвали (а.с. 65-68).
В ухвалі суд зазначив перелік недоліків, зокрема, що позивачем долучено квитанцію про сплату судового збору в розмірі 1073,60 грн. за вимоги майнового характеру, проте, матеріали позовної заяви не містять підтвердження сплати судового збору за вимогу немайнового характеру, а саме за вимогу про припинення права спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .  Крім того, позовна заява, не містить жодного обґрунтування щодо сплаченого судового збору всупереч п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, та не долучено звіту про експертну оцінку ринкової вартості житлової нерухомості, на яку позивач посилається у позові. Також, позивач не вказує у позовних вимогах, право спільної часткової власності на житловий будинок кого саме із співвласників просить припинити. У позовній заяві відсутнє обґрунтування щодо того, що саме позивач має на увазі під 30/100 фактичної частки, оскільки у разі, якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, позивач у позові не вказує про ці обставини, не зазначає розмір таких часток інших співвласників.
На виконання вказаної ухвали позивачу необхідно було надати позовну заяву у новій редакції із викладом обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги із урахуванням даної ухвали, надати звіт про експертну оцінку ринкової вартості житлової нерухомості на яку позивач посилається у позові, зазначити, відповідно, ціну позову на підставі відомостей звіту, а також, у разі необхідності, доплатити судовий збір, виходячи з дійсної ціни позову, визначеної на підставі звіту про оцінку, про що надати до суду оригінал квитанції, а також оригінал квитанції зі сплати судового збору за вимогу немайнового характеру(а.с. 65-68).
28 березня 2023 року на виконання вимог вказаної ухвали суду позивачем було подано нову редакцію позовної заяви разом з платіжною інструкцією № 9319-0627-3873-5564 про доплату судового збору у розмірі 1073,60 грн. за позовну вимогу немайнового характеру та звіт про експертну оцінку ринкової вартості житлової нерухомості (а.с. 74-87).
Крім того, в новій редакції позовної заяви позивачем на усунення недоліків позовної заяви, визначених в ухвалі Ірпінського міського суду Київської області від 08 вересня 2023 року, зазначено, що загальна площа квартири АДРЕСА_2 була збільшена стороною позивача у 2005 році, що підтверджується витягом з рішення Виконавчого комітету Ірпінської міської ради від 19 квітня 2005 року № 71/4. Відповідно до даного рішення позивачу було погоджено продовження самочинного будівництва, а в подальшому дозволено оформити відповідну правову документацію на таке самочинне будівництво, за результатами чого станом на день подачі позову позивачу фактично належить зазначені вище приміщення загальною площею 62,2 кв.м., що підтверджується витягом з рішення виконавчого комітету Ірпінської міської ради від 19 квітня 2005 оку № 71/4. Тобто, в попередній редакції позову сторона позивача зазначила підстави, при яких частка позивача фактично збільшилась до 30/100 фактичної частки, при цьому відхилення від ідеальних часток співвласників по факту не відбувається. Крім того, посилався на висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 31 серпня 2023 року № 990/114/23 (а.с. 77-78).
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 17 жовтня 2023 року позовну заяву  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про виділ частки зі спільної часткової власності - визнано неподаною та повернуто особі, яка її подала (а.с. 91-92).
Повертаючи позовну заяву суд першої інстанції виходив з того, що у позовній заяві відсутнє обґрунтування щодо відхилення від розміру ідеальних часток співвласників, оскільки у разі, якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, позивач у позові не вказує про ці обставини.Зокрема, позивач просив виділити в натурі 19/100 частин житлового будинку загальною площею 62.2 кв.м, житловою площею 24,8 кв.м., при цьому, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, загальна площа будинку за адресою: АДРЕСА_1 , становить 164,8 кв.м.Таким чином, виходячи із доказів щодо права власності позивача на частину будинку АДРЕСА_1 , судом встановлено, що розмір частки позивача (19/100) відповідає частина нерухомого майна у розмірі 31,312 кв.м. При цьому, позивачем, всупереч вимогам ухвали суду не вказується про дані обставини та зміну розміру часток інших співвласників у зв`язку із виділом нерухомого майна в натурі. Таким чином, станом на 17 жовтня 2023 року вищевказана ухвала суду залишилась не виконана, зазначені недоліки не усунуті в повному обсязі (а.с. 91-92).
Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції не погодився.
Колегія суддів звертає увагу на те, що ЦПК України не передбачає конкретну форму викладу позовних вимог, а наділяє позивача правом визначати учасників справи та довільно викласти зміст позовних вимог, спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачених законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні.
Відтак, стаття 175 ЦПК України не конкретизує вимоги щодо змісту позовної заяви, який викладається позивачем в довільній формі. Головним є те, щоб позовна заява містила виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, достатність яких в подальшому має бути оцінена судом в ході судового розгляду справи по суті.
Питання щодо якості такого викладу (підставність, чіткість, обґрунтованість, доведеність), оцінка таким обставинам, а також наявність чи відсутності порушення прав заявника судом не може вирішуватись на стадії відкриття провадження у справі чи вирішення питання про прийняття заяви.
У випадку встановлення судом невідповідності зазначених у позовній заяві (заяві, скарзі) обставин чи доказів на підтвердження позовних вимог, неточності формулювань позовних вимог, їх неузгодження із способами захисту порушеного права, недоведеності підстав позову за кожною вимогою, то це не перешкоджає розгляду справи, оскільки може бути підставою для відмови в задоволенні позову (заяви) по суті, а не для визнання позовної заяви неподаною та її повернення.
Такі висновки узгоджуються з правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 серпня 2023 року у справі № 990/114/23, згідно яких суд першої інстанції при вирішенні питання про відкриття провадження у справі не може надати оцінку достатності або недостатності всіх обставин, наявності або відсутності доказів. Ці всі питання можуть вирішуватись на інших стадіях судового процесу. Такі обставини не можуть виступати підставою для залишення заяви без руху та підставами повернення позовної заяви позивачу.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції не був позбавлений можливості вирішити питання щодо прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі на підставі поданої позовної заяви та долучених до неї доказів. Повертаючи позовну заяву, суд фактично дав оцінку доказам, наданим позивачем на обґрунтування своїх вимог, що є помилковим.
Крім того, при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції.
Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод державою гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Європейський суд з прав людини при розгляді справ виходить із того, що, реалізуючи положення Конвенції необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.
Зокрема, у рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що ст. 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.
Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Відтак, повернення позовної заяви із підстав, наведених судом першої інстанції, є формальним та сумнівним з точки зору дотримання права позивача на доступ до правосуддя, гарантованого йому національним та європейським законодавством права на доступ до правосуддя.
Таким чином, аналізуючи фактичні обставини справи, вимоги процесуального права, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про повернення заявнику позовної заяви з підстав, передбачених ст. 185 ЦПК України.
Згідно зі ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Ірпінського міського суду Київської області від 17 жовтня 2023 року підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 379, 381-382, 384 ЦПК України, суд -
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити. 
Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 17 жовтня 2023 року скасувати.
Справу за позовною заявою  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про виділ частки зі спільної часткової власностінаправити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Дата складання повного судового рішення - 15 січня 2024 року.

Судді Київського апеляційного суду:                                          Б.Б. Левенець

                                                                                                          О.В. Борисова

В.М. Ратнікова