ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
05 лютого 2024 року           справа №200/2663/23 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 серпня 2023 року (головуючий суддя І інстанції Бабіч С.І.), складеного в повному обсязі 15 серпня 2023 року у справі № 200/2663/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, –
                                                       В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, відповідно до якої просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 01.06.2023 року № 051330003358 про відмову в перерахунку пенсії за віком на пільгових умовах;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , про перерахунок пенсії від 24.05.2023 року № 1535, зарахувавши до пільгового трудового стажу за Списком 1 (Шахтарі) період роботи з 01.10.1991 року по 05.06.1992 року, період проходження військової служби з 10.06.1992 року по 15.03.1994 року та до страхового та пільгового стажу за Списком 1 (Шахтарі) період роботи з 01.07.2021 року по 29.04.2022 року.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 15 серпня 2023 року  позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 01.06.2023 року № 051330003358 про відмову в перерахунку пенсії за віком на пільгових умовах.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про перерахунок пенсії від 24.05.2023 року за № 1535, зарахувавши до його пільгового трудового стажу за Списком № 1 (Шахтарі) період роботи з 27.11.1990 року по 05.06.1992 року та період проходження військової служби з 10.06.1992 року по 15.03.1994 року, а також до страхового і пільгового стажу за Списком № 1 (Шахтарі) період роботи з 01.07.2021 року по 29.04.2022 року.
Не погодившись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 серпня 2023 року у справі № 200/2663/23 та відмовити у задоволені позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги вказав, що управлінням правомірно відмовлено у перерахунку пенсії, рішення Пенсійного фонду є правомірним.
Під час розгляду заяви позивача від 24.05.2023 року про перерахунок пенсії до трудового стажу позивача не було зараховано: до пільгового стажу - період роботи з 27.11.1990 року по 05.06.1992 року, оскільки період не підтверджений комісією з питань підтвердження стажу роботи, яка створена при Головному управлінні Пенсійного фонду України; до страхового і пільгового стажу - період роботи з 01.07.2021 року по 29.04.2022 року, оскільки за даний час не сплачені страхові внески
Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.
Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу, однак листом суд першої інстанції повідомив, що справу в паперовому вигляді не формувалась. Також повідомлено, що всі документи експортовано в комп`ютерну програму «Діловодство спеціалізованого суду».
Відтак, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі «Електронний суд».
Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області та отримує пенсію за віком на пільгових умовах (Список № 1).
24.05.2023 року позивач звернувся до органів Пенсійного фонду із заявою (з доданими документами) про перерахунок (допризначення) пенсії шляхом зарахування до страхового та пільгового стажу періодів роботи з 01.07.2021 року по 29.04.2022 року, з 27.11.1990 року по 05.06.1992 року, згідно із Законом України "Про престижність шахтарської праці".
До вказаної заяви позивачем, серед іншого, було додано уточнюючі довідки - довідку від 13.04.2022 року № 8/23 (щодо періоду з 27.11.1990 року по 05.06.1992 року) та довідку від 09.01.2023 року № 6/17 (щодо періоду з 15.07.2014 року по 29.04.2022 року).
Подана заява була опрацьована за принципом екстериторіальності згідно з Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.
01.06.2023 року за наслідками розгляду цієї заяви відповідачем прийнято рішення № 051330003358, яким позивачу відмовлено у перерахунку пенсії.
Як видно зі змісту даного рішення, під час розгляду заяви позивача від 24.05.2023 року про перерахунок пенсії до трудового стажу позивача не зараховано:
- до пільгового стажу - період роботи з 27.11.1990 року по 05.06.1992 року, оскільки період не підтверджений комісією з питань підтвердження стажу роботи, яка створена при Головному управлінні Пенсійного фонду України;
- до страхового і пільгового стажу - період роботи з 01.07.2021 року по 29.04.2022 року, оскільки за вказаний період не сплачені страхові внески.
Відомостей щодо незарахування до пільгового стажу позивача за Списком № 1 періоду служби в армії з 10.06.1992 року по 15.03.1994 року це рішення не містить, проте, як видно з наданого до справи розрахунку стажу позивача (форма РС-право), період військової служби зарахований до страхового стажу позивача, але не зарахований до пільгового стажу.
Отже, предметом спору у даній справі є наявність правових підстав для відмови у перерахунку пенсії.
Приймаючи спірне рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відмова відповідача у перерахунку пенсії є протиправною, а рішення пенсійного органу таким, що підлягає скасуванню з зобов`язанням повторно розглянути заяву про призначення пенсії та зарахуванням спірних періодів роботи до страхового та/або пільгового стажу позивача.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції погоджує висновки суду першої інстанції з наступних підстав.
Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац перший частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV).
Згідно з частиною першою статті 44 Закону № 1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії. Пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону (частини друга, п`ята статті 45 Закону № 1058-IV).
Відповідно до статті 62 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України № 63 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі по тексту Порядок).
Пунктом 1 Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Отже, додаткові документи для підтвердження стажу роботи вимагаються лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Судами встановлено, що у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_3 від 27.11.1990 року щодо спірних періодів наявні такі записи:
- № 2: 27.11.1990 року - прийнятий на гірничу ділянку № 3 поверхневим доставщиком кріпильних матеріалів у шахту;
- № 3: 06.05.1991 року - переоформлений гірником шахтної поверхні 3 р.;
- № 4: 01.10.1991 року - переоформлений підземним гірником 3 р., з повним робочим днем у шахті;
- № 5: 05.06.1992 року - звільнений у зв`язку із призовом до Радянської Армії;
- № 26: 15.07.2014 року - прийнятий підземним забійником на відбійних молотках 6 р., з повним робочим днем на підземній роботі.
Записів щодо звільнення позивача з останньої посади трудова книжка не містить.
Підтвердженням (доказом), що позивач, у вищезазначені періоди (які не зараховані позивачу до пільгового стажу) працював повний робочий день - є записи в його трудовій книжці.
При зверненні із заявою про перерахунок пенсії, позивачем надані уточнюючі довідки від 13.04.2022 року № 8/23 (видана Приватним архівом ліквідованих підприємств) та від 09.01.2023 року № 6/17 (видана ВП "Шахта "Торецька" ДП "Торецьквугілля").
З довідки від 13.04.2022 року № 8/23, виданої Приватним архівом ліквідованих підприємств, вбачається, що позивач з 27.11.1990 року по 05.06.1992 року виконував підземні роботи (зайнятість - повний робочий день) за професіями (посадами), зазначеними у цій довідці, що передбачено Списком 1 розділом 1 підрозділом 1.
Наведені в уточнюючій довідці від 13.04.2022 року № 8/23 професії (посади), за якими (на яких) працював позивач, відповідають записам у трудовій книжці позивача.
З довідки від 09.01.2023 року № 6/17, виданої ВП "Шахта "Торецька" ДП "Торецьквугілля", вбачається, що позивач з 15.07.2014 року по 29.04.2022 року працював повний робочий день за професією (посадою), зазначеною у цій довідці (підземний забійник на відбійних молотках), що передбачено Списком 1 розділом 1 підрозділом 1.
Наведена в уточнюючій довідці від 09.01.2023 року № 6/17 професія (посада), за якою (на якій) працював позивач, також відповідає записам у трудовій книжці позивача.
Отже, записами у трудовій книжці позивача, у сукупності з уточнюючими  довідками від 13.04.2022 року № 8/23 та від 09.01.2023 року № 6/17, підтверджується право позивача на пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 1 за період роботи з 27.11.1990 року по 05.06.1992 року, з 01.07.2021 року по 29.04.2022 року.
При цьому, період роботи позивача з 01.07.2021 року по 29.04.2022 року не було зараховано не лише до пільгового, але і до страхового стажу позивача, з мотивів несплати страхових внесків.
З цього приводу суд зазначає наступне.
Обов`язок сплати страхових внесків за частинами 6 та 12 статті 20 Закону № 1058-IV покладений на страхувальників (тобто підприємств-роботодавців), які є платниками таких внесків, отже, найманий працівник не є самостійним платником цих внесків.
Відповідно до статті 106 Закону № 1058-IV відповідальність за несплату страхових внесків несе страхувальник (тобто підприємство-роботодавець), оскільки саме він здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи (тобто працівника).
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про те, що позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків.
Наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до стажу позивача, який дає право на призначення пенсії (у тому числі на пільгових умовах), періоду роботи, який підтверджено відповідними документами (трудовою книжкою та (або) уточнюючими довідками підприємства, установи, організації).
Приймаючи до уваги наведене, суд приходить до висновку про те, що період роботи позивача з 01.07.2021 року по 29.04.2022 року безпідставно не був зарахований до страхового та пільгового (Список № 1) стажу позивача.
Щодо позовних вимог про зарахування до пільгового стажу позивача за Списком № 1 періоду проходження військової служби суд зазначає про таке.
У період з 10.06.1992 року по 15.03.1994 року позивач проходив строкову військову службу в армії.
Дані обставини підтверджені копією військового квитка позивача серії НОМЕР_4 , який виданий 10.06.1992 року.
Відповідно до статті 2 Закону України від 25.03.1992 року № 2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-ХІІ) військовою службою є державна служба особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. При цьому час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
За частиною 1 статті 8 Закону України від 20.12.1991 року № 2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон № 2011-ХІІ) час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Як видно зі змісту зазначеної норми Закону № 2011-ХІІ, час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах.
Відповідно до частини 3 статті 56 Закону № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується, зокрема, військова служба, незалежно від місця проходження служби.
Судами встановлено, що на момент призову на строкову військову службу позивач був працівником "Шахтобудівельного управління № 5" ВАТ Трест "Артемшахтобуд" і працював на посаді гірника підземного 3 розряду (з повним робочим днем у шахті), звідки звільнений 05.06.1992 року у зв`язку з призовом до лав Радянської Армії, про що свідчить запис № 5 у трудовій книжці позивача.
З 06.04.1994 року, після проходження строкової військової служби в Радянській Армії, позивача було прийнято на роботу до Малого приватного підприємства "Роза" на посаду водія, що підтверджується записом № 6 трудової книжки позивача.
Відповідно до положень постанови Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 року № 1173 та постанови Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 року № 10, що були чинними у період роботи позивача з 27.11.1990 року по 05.06.1992 року, посади, на яких працював позивач у цей період (як і на момент призову на строкову військову службу), віднесені до Списків № 1, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Таким чином, позивач, на момент призову на строкову військову службу, працював за професією (посадою), що передбачала право на пенсію на пільгових умовах за Списком № 1, з якої був звільнений саме у зв`язку з призовом до Радянської Армії, про що свідчить запис № 5 у трудовій книжці позивача.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що до пільгового стажу позивача за Списком № 1 при повторному розгляді його заяви від 24.05.2023 року про перерахунок пенсії має бути зарахований період військової служби з 10.06.1992 року по 15.03.1994 року.
Суд зауважує, що посади, на яких працював позивач у спірні періоди, є віднесеними до категорії "шахтарі" у розумінні норм Закону України "Про престижність шахтарської праці" від 02.09.2008 року № 345-VI, що узгоджується зі змістом позовних вимог, у яких позивач просить суд зарахувати вказані періоди до його пільгового стажу за Списком № 1 (Шахтарі).
Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення у випадку повної, часткової, тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.
Тобто, позивач, як громадянин України, у розрізі даної справи, за умови підтвердження трудового стажу, наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних (надуманих) підстав.
Враховуючи вищевикладене, під час розгляду заяви позивача про перерахунок пенсії від 24.05.2023 року відповідачем безпідставно не було зараховано до пільгового стажу за Списком № 1 період його роботи з 27.11.1990 року по 05.06.1992 року і період проходження військової служби з 10.06.1992 року по 15.03.1994 року, а також до страхового та пільгового (Список № 1) стажу - період його роботи з 01.07.2021 року по 29.04.2022 року, у зв`язку з чим прийняте відповідачем рішення від 01.06.2023 року № 051330003358 є протиправним і підлягає скасуванню.
Відтак, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а  доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.  
Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -
                                                          ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області – залишити без задоволення.
Рішення  Донецького окружного адміністративного суду від 15 серпня 2023 року у справі № 200/2663/23 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім  випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 05 лютого 2024 року.

Судді                                                                                                            А.В. Гайдар
                                                                                                                      Е.Г. Казначеєв
                                                                                                            І.Д.Компанієць