УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 січня 2024 року
м. Київ
справа № 761/20787/22
провадження № 51-6351ск23
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                ОСОБА_1 ,
суддів                                                            ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 11 січня               2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 27 липня 2023 року                                               у кримінальному провадженні за обвинуваченням 
ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Козачі Лагері Цюрупинського р-ну Херсонської обл. та жителя АДРЕСА_1 ,
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця                               с. Луканівка Кривоозерського р-ну Миколаївської обл. та жителя АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 11 січня 2023 року, зокрема, ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 71 КК за сукупністю вироків ОСОБА_4 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.
Цим же вироком засуджено ОСОБА_6 , стосовно якого судові рішення в касаційному порядку не оскаржуються.
Крім того, суд вирішив питання щодо початку строку відбування покарання, запобіжного заходу, речових доказів.
Як встановив суд у вироку, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 в період дії воєнного стану, повторно, за попередньою змовою групою осіб здійснили замах на таємне викрадення чужого майна за таких обставин.
Так, 13 серпня 2022 приблизно о 13:41, перебуваючи в торговельному приміщенні магазину ТОВ «СІЛЬПО - ФУД» (м. Київ, вул. Білоруська, 2), ОСОБА_6 поклав до кошику для продукції 5 упаковок масла, а ОСОБА_4 взяв у руку 6 упаковок масла.
Надалі, рухаючись магазином, ОСОБА_4 , озираючись та спостерігаючи за навколишньою обстановкою, підійшов до ОСОБА_6 , зупинився та, розстебнувши рюкзак, який висів у останнього за спиною, поклав до нього 6 упаковок масла. Приблизно о 13:42 ОСОБА_4 із кошика, який тримав ОСОБА_6 , поклав у рюкзак 5 упаковок масла.
Під час вказаних подій ОСОБА_6 спостерігав за навколишньою обстановкою, щоб їхні з ОСОБА_4 узгоджені дії, направлені на таємне викрадення чужого майна, залишились непомітними.
Крім того, 13 серпня 2022 року приблизно о 13:43 ОСОБА_4 узяв із полиць магазину та поклав у рюкзак ОСОБА_6 по одній упаковці цукру та червоної чечевиці.
Надалі, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 13 серпня 2022 року приблизно о 13:46, вважаючи, що виконали усі дії, направлені на таємне викрадення чужого майна, вчиненого повторно за попередньою змовою групою осіб в умовах воєнного стану, попрямували до каси магазину, де ОСОБА_6 пройшов повз касу магазину, не сплативши за товар, який був у рюкзаку, та разом із ОСОБА_4 пішли до виходу з магазину, однак кримінальне правопорушення не довели до кінця з причин, які не залежали від їх волі, оскільки були затримані охоронцями магазину.
Протиправними спільними діяннями ОСОБА_6 та ОСОБА_4 ТОВ «СІЛЬПО - ФУД» було спричинено майнової шкоди на загальну суму 1227 грн 43 коп.
Вимоги, викладені в касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник просить скасувати вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 11 січня 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду                            від 27 липня 2023 року, а кримінальне провадження закрити у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення.
На обґрунтування своїх вимог вказує, що засуджені під час судових                               засідань пояснювали, що вони не домовлялися про вчинення кримінального правопорушення. Крім того, на переконання захисника, докази, на які послалися суди, не доводять винуватість його підзахисного у вчиненні кримінального правопорушення за попередньою змовою, а лише свідчать про факт одночасного перебування засуджених у магазині.
Також зазначає, що в судове засідання не з`явився представник ТОВ                                   «СІЛЬПО - ФУД», хоча, на думку касатора, повинен був. Звертає увагу Суду й на те, що прокурор відмовився від допиту свідків.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Згідно з ч. 1 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
За змістом ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Положеннями ст. 94 КПК передбачено, що суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінювати кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлених під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване кримінальне правопорушення було вчинено і обвинувачений є винуватим у вчиненні цього правопорушення.
Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як ті, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і ті, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Місцевий суд дотримався викладених вище вимог і за встановлених фактичних обставин кримінального провадження правильно кваліфікував дії ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК, висновок суду про доведеність його винуватості у вчиненні вказаного кримінального правопорушення зроблено з дотриманням вимог КПК на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено та перевірено під час судового розгляду, та оцінено відповідно до               ст. 94 КПК. 
Так, насамперед Шевченківський районний суд м. Києва зазначив, що показання ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , зокрема в частині відсутності попередньої змови, є неспроможними та такими, що суперечать доказам, а обвинувачені таким чином намагаються уникнути відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.
Суд також обґрунтовано послався, окрім іншого, на: 
- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення                              від 13 серпня 2022 року, відповідно до якого представник ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» повідомив правоохоронні органи про те, що цього ж дня о 13:45 на                                      вул. Білоруській, 2 в м. Києві ОСОБА_4 та ОСОБА_6 здійснили крадіжку майна;
- протокол огляду місця події від 13 серпня 2022 року з фототаблицями до нього, відповідно до якого слідчим СВ Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві в присутності понятих оглянуто приміщення магазину (м. Київ, вул. Білоруська, 2), під час якого виявлено камери відеоспостереження;
- довідки-рахунки, згідно з якими вартість викраденого товару з магазину  становить 1227 грн 43 коп;
- постанови від 13 серпня 2022 року про визнання речовими доказами  виявлених й вилучених продуктів харчування у ОСОБА_6 та ОСОБА_4 під час затримання в порядку, передбаченому ст. 208 КПК;
- протокол огляду від 13 серпня 2022 року з фототаблицями та відеозаписом на DVD-R диску, який був переглянутий безпосередньо в судовому засіданні. Згідно з відеозаписом 13 серпня 2022 року о 13:41 у приміщенні магазину ОСОБА_6                            із рюкзаком на спині попрямував до холодильної камери, звідки дістав декілька упаковок масла, які поклав до кошика, а ОСОБА_4 своєю чергою дістав декілька товарів із холодильної камери, які згодом непомітно для оточуючих склав у рюкзак ОСОБА_6 . Надалі, о 13:42 ОСОБА_4 поклав продукти з полиць магазину в кошик, який ОСОБА_6 тримав у руках, потім переклав їх у рюкзак, одягнутий на плечі ОСОБА_6 . Після чого, ОСОБА_6 , а за ним і ОСОБА_4 пройшли повз каси до виходу з магазину, де їх затримав охоронець.
Як вказав суд у вироку, досліджені ним докази переконливо свідчать, що                             ОСОБА_6 та ОСОБА_4 здійснили закінчений замах на таємне викрадення чужого майна в умовах воєнного стану за попередньою змовою групою осіб з огляду на таке.
Таємне викрадення чужого майна за попередньо змовою групою осіб визнається вчиненим у разі його скоєння декількома (двома і більше) суб`єктами цього правопорушення, які заздалегідь домовилися про його спільне вчинення. Учасники вчинення кримінально протиправних дій групою осіб діють узгоджено, зі спільним умислом, і кожен із них безпосередньо виконує діяння, що повністю чи частково утворює об`єктивну сторону складу злочину. Водночас можливий і розподіл функцій, за яких кожен співучасник виконує певну роль у вчиненні злочину.
Під час дослідження доказів суд встановив, що засуджені разом прибули та переміщувалися магазином. Надалі ОСОБА_4 взяв із полиць товар, який, тримаючи в руках та озираючись навкруги, таким чином, спостерігаючи за навколишньою обстановкою, підійшовши до ОСОБА_6 та непомітно для оточуючих, розстебнувши його рюкзак, поклав туди товар, який тримав у руках, а також товар який був у кошику ОСОБА_6 . Останній, розуміючи, що в рюкзаку є продукти харчування, за які необхідно заплатити, пройшов повз касу, не розрахувавшись за них. ОСОБА_4 , намагаючись приховати їхні спільні протиправні дії, залишився в торговельному залі на декілька хвилин, після чого попрямував також до виходу з магазину. Однак засуджені біля виходу з магазину були затримані охоронцями.
Вищенаведене переконливо свідчить, що встановлені місцевим судом фактичні обставини підтверджуються сукупністю доказів, які визнані судом достатніми й такими, що,  окрім іншого, переконливо вказують про спільність діянь ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , направлених на повторне, таємне викрадення чужого майна (крадіжку) за попередньою змовою групою осіб.
Суд першої інстанції розглянув справу із дотриманням вимог процесуального закону, вирок суду відповідає вимогам статей 370, 374 КПК.
Не погоджуючись із вироком місцевого суду, сторона захисту в інтересах                          ОСОБА_4 подала апеляційні скарги. Київський апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження, обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для їх задоволення. 
Так, апеляційний суд визнав безпідставними доводи захисника ОСОБА_5 про те, що в судовому засіданні не був допитаний потерпілий, який писав заяву про кримінальне правопорушення, оскільки в матеріалах провадження міститься заява представника ТОВ «СІЛЬПО - ФУД» ОСОБА_7 , у якій він просив провести судовий розгляд без його участі. 
Верховний Суд погоджується з такими висновками апеляційного суду та додатково вважає за необхідне зауважити, що сторона захисту лише формально зазначає про неявку представника потерпілого до суду першої інстанції, проте не вказує, яким чином це порушило їх права і вплинуло на законність прийнятого рішення місцевим судом. Також Суд звертає увагу, що, незважаючи на досить тривалі визначені законом строки на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень, потерпіла сторона, не оскаржувала рішень судів першої та апеляційної інстанцій і не заявляла про порушення її прав у згаданій вище частині.
З огляду на викладене Верховний Суд вважає, що в цій справі здійснення провадження місцевим судом за відсутності представника потерпілого жодним чином не порушило прав засудженого і не вплинуло на законність рішення місцевого суду, тому Суд відхиляє такі доводи сторони захисту.
Також суд апеляційної інстанції погодився з висновком місцевого суду про те, що доводи захисника ОСОБА_5 стосовно відсутності попередньої змови між засудженими щодо вчинення кримінального правопорушення спростовується зібраними та належним чином дослідженими судом першої інстанції доказами,                        а саме відеозаписом обставин та обстановки події, а також іншими доказами, покладеними в основу вироку.
Стосовно доводів сторони захисту про те, що прокурор відмовився від допиту свідків, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке. Захисник у касаційній скарзі не вказує, яких саме свідків сторона захисту хотіла б допитати та які відомості з`ясувати шляхом допиту.
Крім того, згідно з приписами ч. 1 ст. 26 КПК сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Таким чином сторона обвинувачення, відмовившись від допиту свідків, реалізувала свої права у обраний нею спосіб.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Отже, наведені в касаційній скарзі захисника доводи не спростовують правильності висновків, викладених у оскаржуваних судових рішеннях, та не містять вагомих аргументів, які би свідчили про залишення поза увагою суду доводів сторони захисту, у зв`язку з чим немає підстав для сумнівів у законності та обґрунтованості рішень судів першої та апеляційної інстанцій. З огляду на зазначене вище відсутні підстави для задоволення касаційної скарги захисника ОСОБА_5 .
Пунктом 2 ч. 2 ст. 428 КПК передбачено, що суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для її задоволення немає. 
Ураховуючи викладене, Верховний Суд згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовляє                                  у відкритті касаційного провадження. 
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 11 січня 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 27 липня 2023 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1                                        ОСОБА_2                                         ОСОБА_3