ПОСТАНОВА 
Іменем України

10 січня 2024 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 388/1898/23
провадження № 22-ц/4809/341/24 

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Мурашка С. І., Чельник О. І.,
секретар судового засідання Діманова Н. І.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Головне управління ДПС у Кіровоградській області,
третя особа - Долинський відділ ДВС у Кропивницькому районі Кіровоградської області ПМУМЮ (м.Одеса),
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Долинського районного суду Кіровоградської області від 13.11.2023 у складі судді Степанова С. В.

УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог і ухвали суду першої інстанції.
03.10.2023 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління ДПС у Кіровоградській області, третя особа – Долинський відділ ДВС у Кропивницькому районі Кіровоградської області ПМУМЮ (м.Одеса), в якому просив усунути перешкоди в розпорядженні майном шляхом виключення з Єдиного реєстру боржників інформації про ОСОБА_1 , як боржника у виконавчому проваджені №57496304.
Ухвалою Долинського районного суду Кіровоградської області від 13.11.2023 відмовлено у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Кіровоградській області про виключення відомостей з реєстру боржників.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем заявлено вимоги на підставі ст.175 ЦПК України, тобто в порядку цивільного судочинства, до Головного управління ДПС у Кіровоградській області про виключення відомостей з реєстру боржників
Зміст позову становлять вимоги щодо оскарження рішень, дій бездіяльності суб`єкту владних повноважень прийнятих ним у наслідок реалізації таких повноважень, що мали місце у ході здійснення виконавчого провадження рішення Новгородківського районного суду.
Сторони спірних правовідносин не є юридично рівними, тобто мають місце публічно правові відносини. Відповідно п.1 ч.1 ст. 19 КАС України "спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності" належить розглядати в порядку визначеному КАС України. Рішенням Конституційного суду України у справі №1-6/2010 встановлено, що положення пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України стосовно поширення компетенції адміністративних судів на "спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності" слід розуміти так, що до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з суб`єктом владних повноважень, пов`язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності. Таким чином вказане провадження не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Позивач подав апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про скасування ухвали суду та направлення справи до суду для розгляду. 
Вказує, що виключення з реєстру боржників можливе в обмежених випадках, зокрема, у випадку повної сплати за судовим рішенням, або за рішенням суду.
Вважає, що ним правильно пред`явлено позов в порядку цивільного судочинства та не порушено принципів територіальної юрисдикції, визначених ЦПК України.
Позивач зазначає, що виконав всі майнові зобов`язання, його права не повинні обмежуватись наявністю відомостей про нього в Єдиному реєстрі боржників. 
При цьому звертає увагу, що такі відомості не відповідають дійсним обставинам, оскільки немає жодних невиконаних зобов`язань перед державою, фізичними чи юридичними особами за жодним виконавчим провадженням. Як наслідок, відомості мають бути виключені з Єдиного реєстру боржників.
Відзив на апеляційну скаргу не подано. 
Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись відповідно до вимог ст. 128-131 ЦПК України. 
Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Позиція апеляційного суду.
Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення змін в мотивувальній частині з таких підстав.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).
Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.
Судова юрисдикція – це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне між собою.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
Встановлено, що на виконанні у Долинського ВДВС Південного МУМЮ перебуває виконавче провадження №57496304 щодо примусового виконання виконавчого листа 388/627/16-к, виданого 10.10.2018 Новгородківським районним судом про конфіскацію на користь держави багатоцільової гладкоствольної рушниці (а.с.12).
Питання про конфіскацію майна вирішується у порядку, встановленому КПК України та Кримінально-виконавчого кодексу України (далі – КВК України).
Статтею 48 КВК України передбачено, суд, який постановив вирок, що передбачає конфіскацію майна, після набрання ним законної сили надсилає виконавчий лист, копію опису майна і копію вироку для виконання Державній виконавчій службі, про що сповіщає відповідну фінансову установу. Виконання вирокув частині конфіскації майна здійснюється Державною виконавчою службою за місцезнаходженням майна відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».
Спори, пов`язані з конфіскацією майна, вирішуються в порядку, встановленому законом (частини перша, третя статті 49 КВК України).
Спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій на час виконання вироку в частині конфіскації майна, є Закон України "Про виконавче провадження" № 1404-VШ.
Стаття 62 Закону передбачає, що виконання рішень про конфіскацію майна здійснюється органами державної виконавчої служби в порядку, встановленому цим Законом.
Реалізація конфіскованого майна здійснюється в порядку, встановленому цим Законом.
Розпорядження конфіскованим майном та майном, яке не підлягає реалізації, здійснюється в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
У справі, яка переглядається, ОСОБА_1 звернувся до суду з цивільним позовом про усунення перешкод у розпорядженні майном шляхом виключення з Єдиного реєстру боржників інформації про ОСОБА_1 як боржника у виконавчому проваджені №57496304, у якому вирішується питання конфіскації майна на підставі вироку суду у кримінальному провадженні. 
Відповідно до положень статті 129 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання.
Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (частина перша статті 18 ЦПК України).
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і далі - у редакції на дату винесення державним виконавцем оскаржуваної постанови) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: 1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; 1-1) судові накази; 2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; 3) виконавчих написів нотаріусів; 4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; 5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; 6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; 8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; 9) рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.
Тому необхідно розрізняти випадки звернення до суду зі скаргою в порядку судового контролю за виконанням судових рішень (рішень, ухвал, постанов судів різних юрисдикцій) та в порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби при виконанні рішень інших органів (постанов, наказів, ухвал та інших документів), які є виконавчими документами і підлягають примусовому виконанню відповідно до статті 3 Закону № 1404-VIII.
Відповідно до частин першої, другої статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Враховуючи, що виконавчий лист був виданий на виконання вироку в частині конфіскації майна, а не на виконання судового рішення у цивільній справі, тому позовні вимоги ОСОБА_1 не можуть бути розглянуті в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до вимог статті 404 КПК України вирок, що набрав законної сили, звертається до виконання судом, який постановив вирок, не пізніше як через три доби з дня набрання ним законної сили або повернення справи з апеляційної чи касаційної інстанції. У разі якщо вирок або його частина підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, суд видає виконавчий лист, який надсилається на виконання органам державної виконавчої служби відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Органи, що виконують вирок, постанову або ухвалу, повідомляють суд, який їх постановив про їх виконання.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Частиною першою статті 287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
З огляду на те, що в Долинському ВДВС у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного МУМЮ (м.Одеса) на виконанні перебуває виконавче провадження 57496304 по виконанню виконавчого листа, виданого на виконання вироку в частині конфіскації майна, відтак ОСОБА_1 як учасник виконавчого провадження на підставі положень статті 287 КАС України має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено його права, свободи чи інтереси.
Отже, відмова у відкритті провадження у цивільній справі є правильною саме з цих мотивів.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що питання про виключення інформації про  ОСОБА_1  з Єдиного реєстру боржників може бути вирішене в порядку визначеному КАС України,проте недостатньо мотивував свою відмову у відкритті провадження у цій справі.
Висновки за результатом розгляду апеляційної скарги.
Стаття 376 ЦПК України передбачає підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.
Зокрема, підставами для зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Долинського районного суду Кіровоградської області від 13.11.2023 підлягає зміні в мотивувальній частині з підстав, зазначених у цій постанові.
Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Долинського районного суду Кіровоградської області від 13.11.2023 змінити.
Викласти мотивувальну частину ухвали Долинського районного суду Кіровоградської області від 13.11.2023 в редакції цієї постанови.
В іншій частині ухвалу Долинського районного суду Кіровоградської області від 13.11.2023 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                                                         С. М. Єгорова

Судді                                                                                С. І. Мурашко

                                                                                       О. І. Чельник