ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 636/909/23
Номер провадження 22-ц/818/122/24

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

21 лютого 2024 року   м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді Мальованого Ю.М.,
суддів Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чугуївського  міського суду Харківської області від 24 липня 2023 року в складі судді Гніздилов Ю.М. у справі № 636/909/23 за позовом  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Харківобленерго» про стягнення невиплаченого середнього заробітку,

в с т а н о в и в :

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Харківобленерго» (далі АТ «Харківобленерго») про стягнення невиплаченого середнього заробітку. 
Позов мотивовано тим, що з 12 травня 2021 року до 03 жовтня 2022 року позивач працював на посаді юрисконсульта у Чугуївському РРЕ АТ «Харківобленерго», оклад якого складав 12205,00 грн на місяць. 
24 лютого 2022 року м. Чугуїв, в якому працював позивач, опинилося в зоні активних бойових дій, запроваджено режим воєнного стану, однак дія трудового договору припинена не була, будь-яких повідомлень про зміну істотних умов праці та зміну умов праці не здійснювалося, заробітна плата практично не сплачувалася, оскільки за шість місяців 2022 року – з квітня до жовтня 2022 року йому було виплачено лише 7360 грн 36 коп. У зв`язку з невиплатою заробітної плати, порушенням законодавства про працю, умов колективного і трудового договору, а також неможливістю продовжувати роботу через переїзд на нове місце проживання 30 вересня 2022 року позивач написав заяву про звільнення, яку переписав на заяву про звільнення за угодою сторін, вказавши дату 03 жовтня 2022 року. 03 жовтня 2022 року в центрального офісі АТ «Харківобленерго» йому повідомили, що його заява про звільнення досі не підписана.
04 жовтня 2022 року ОСОБА_1 влаштувався на нову роботу до КП «Чугуїввода». Після Нового року він дізнався, що досі не звільнений з підприємства-відповідача, будь яких пояснень з цього приводу йому не надали, документи не повернули, тому 17 січня 2023 року він звернувся до керівництва відповідача через офіційний сайт з вимогою надати довідку про роботу та заробітну плату, проте відповіді так і не отримав.
Посилаючись на вказане, позивач просив зобов`язати АТ «Харківобленерго» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 невиплачений середній заробіток за період часу з 01 квітня 2023 року до 01 жовтня 2022 року в розмірі 65869, 64 грн.
04 квітня 2023 року АТ «Харківобленерго» подало відзиви на позов, в якому просило відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
Відзив на позов мотивовано тим, що заяви про звільнення до відповідача не надходили, докази цього та самі заяви відсутні. АТ «Харківобленерго» не оголошувало простій та продовжувало працювати навіть після 24 лютого 2022 року, трудовий договір з позивачем не зупинявся, в цей період він частково був відсутній на роботі (із нез`ясованих причин) і не виконував свої трудові функції на постійній основі, а тому зарплата йому виплачувалася за фактично відпрацьовані дні згідно з табелем обліку робочого часу. Згідно з табелем робочого часу позивач у квітні 2022 року не працював жодного дня і не повідомляв про причини відсутності на роботі, у червні 2022 року він відпрацював 6 годин, у липні 2022 року – 7 годин, у серпні 2022 року – 4 години, у вересні 2022 року – 68 годин, у жовтня 2022 року – 8,25 годин, і навіть 03 жовтня 2022 року, коли позивач начебто звільнявся, він працював 8,25 годин, хоча мав намір припинити трудові відносини. Враховуючи, що заяв про звільнення позивач до відповідача не подавав, у останнього не було підстав для припинення з ним трудових відносин, так само як і не було підстав для виплати 2/3 заробітної плати, оскільки підприємством простій не оголошувався, а також виплати заробітної плати у повному розмірі, оскільки позивачем не було відпрацьовано всі планові робочі дні у місяці. Також, позивачем пропущено тримісячний строк на звернення до суду, оскільки він дізнався про своє порушене право 01 жовтня 2022 року, а його посилання на очікування відповіді з АТ «Харківобленерго» є необґрунтованим.
11 квітня 2023 року ОСОБА_1 подав до суджу відповідь на відзив, в якому просив задовольнити позов.
Відповідь на відзив мотивована тим, що твердження відповідача про відсутність заяви про звільнення не відповідає дійсності, так як зверненням на «Гарячу лінію» щодо порушення трудового законодавства є відповідь на звернення, є копія табелю робочого часу з відміткою про те, що 03 жовтня 2022 року він звільнений. Крім того, у відповідача немає підтвердження про відсутність працівника на робочому місці, оскільки він жодного разу цим не цікавився та не отримував з цього приводу пояснень. Відповідач наполягає, що позивач дізнався про порушення свого права саме 03 жовтня 2022 року, а отже це підтверджує той факт, що ця дата відома відповідачу як дата з якої відповідач повинен був звільнити позивача. 
17 квітня 2023 року АТ «Харківобленерго» подало заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначило, що заяви про звільнення до відповідача не надходили, докази цього та самі заяви відсутні, примірник табелю з позначкою «звільнений» не є доказом того, що позивач звільнений, крім того, що така позначка «звільнений» відповідачем не використовується. Будь-яких повідомлень щодо відсутності позивача на роботі на адресу відповідача дійсно не надходило. Отримання пояснень від позивача стосовно його відсутності на роботі не є обов`язком роботодавця, а лише є його правом.
Рішенням Чугуївського  міського суду Харківської області від 24 липня 2023 року в задоволені позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що він звертався до відповідача з заявою про звільнення, відтак відсутні підстави для висновку про те, що право ОСОБА_1 на своєчасний розрахунок при звільненні порушено з огляду на що, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог останнього. Також, суд першої інстанції вважав, що ОСОБА_1 дізнався про порушення свого права саме з того часу, коли звернувся до керівництва АТ «Харківобленерго» через офіційний сайт з вимогою надати довідку про роботу та заробітну плату, однак відповіді не отримав, оскільки у разі надання йому такої довідки, де б було зазначений повний розмір його заробітної плати, до суду він би не звернувся. Отже, строк звернення до суду позивачем пропущено не було.
29 серпня 2023 року ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що між сторонами дія трудового договору не припинялась, простій на підприємстві не оголошувався, будь-яких повідомлень про зміну істотних умов праці та зміну умов оплати праці, передбачених Кодексом законів про працю України, не здійснювалось, у Колективний договір зміни не вносились, внутрішній трудовий розпорядок не змінювався, до позивача у АТ «Харківобленерго» не було ні яких претензій. Крім того, позивач не має можливості контролювати табель обліку робочого часу, оскільки в нього не має до нього доступу, а тому відповідач в табелі обліку робочого часу, враховуючи власні інтереси, може написати все що йому вигідно. 
22 вересня 2023 року АТ «Харківобленерго» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просило залишити рішення суду першої інстанції без змін. 
Відзив мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права. Крім того, зазначило, що у разі невиконання працівником своїх функціональних обов`язків останній не має право на отримання заробітної плати. Таким чином, у зв`язку з відсутністю позивача на робочому мистці у дні вказані у табелі обліку робочого часу, відповідачем правомірно не проведено нарахування та виплату заробітної плати за такі дні. 
Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чугуївського  міського суду Харківської області від 24 липня 2023 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року та протоколи до неї (далі - Конвенція), а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 було прийнято на роботу з 12 травня 2021 року на посаду юрисконсульта в Чугуївському районі з розподілу електроенергії АТ «Харківобленерго» Харківської області, про що свідчить наказ (розпорядження) № 3/521к від 07 травня 2021 року (а.с. 58-59).
Згідно з даними табелю обліку робочого часу вбачається, що ОСОБА_1 у квітні 2022 року був відсутній на роботі, про що свідчать відмітки «НЗ», тобто ним відпрацьовано 0 днів, 0 годин (а.с. 63).
Відповідно до розрахунку заробітної плати ОСОБА_1 за квітень 2022 року отримав позачергові виплати у розмірі 3000,00 грн (а.с. 76).
Згідно з даними табелю обліку робочого часу ОСОБА_1 у травні 2022 року був присутній на роботі 1 день, про що свідчать відмітка 25 числа «8,25», в інші дні відсутній, про що свідчить відмітка «НЗ», тобто ним відпрацьовано 1 день, 8,25 годин (а.с. 64).
Відповідно до розрахунку заробітної плати ОСОБА_1 за травень 2022 року отримав заробітну плату у розмірі 567, 51 грн (а.с.76).
Згідно з даними табелю обліку робочого часу ОСОБА_1 у червні 2022 року був присутній на роботі 1 день, про що свідчать відмітка 30 числа «6,00», в інші дні відсутній, про що свідчать відмітки «ТН» та «НЗ», тобто ним відпрацьовано 1 день, 6,00 годин (а.с. 65).
Відповідно до розрахунку заробітної плати ОСОБА_1 за червень 2022 року отримав заробітну плату у розмірі 427,30 грн (а.с.76).
Згідно з даними табелю обліку робочого часу ОСОБА_1 у липні 2022 року був присутній на роботі 1 день, про що свідчать відмітка 13 числа «7,00», в інші дні відсутній, про що свідчить відмітка «НЗ», тобто ним відпрацьовано 1 день, 7,00 годин (а.с. 66).
Відповідно до розрахунку заробітної плати ОСОБА_1 за липень 2022 року отримав заробітну плату у розмірі 527,65 грн (а.с. 77).
Згідно з даними табелю обліку робочого часу ОСОБА_1 у серпні 2022 року був присутній на роботі 1 день, про що свідчать відмітка 3 числа «4,00», в інші дні відсутній, про що свідчить відмітка «НЗ», тобто ним відпрацьовано 1 день, 4,00 годин (а.с. 67).
Відповідно до розрахунку заробітної плати ОСОБА_1 за серпень 2022 року отримав заробітну плату у розмірі 277,50 грн (а.с. 77).
Згідно з даними табелю обліку робочого часу ОСОБА_1 у вересні 2022 року був присутній на роботі 10 днів, про що свідчать відмітки 19 числа «7,00», 20 числа «7,00», 21 числа «7,00», 22 числа «7,00», 23 числа «6,00», 26 числа «7,00», 27 числа «7,00», 28 числа «7,00», 29 числа «7,00», 30 числа «6,00», в інші дні відсутній, про що свідчить відмітка «НЗ», тобто ним відпрацьовано 10 днів, 68,00 годин (а.с. 68).
Відповідно до розрахунку заробітної плати року ОСОБА_1 за вересень 2022 року отримав заробітну плату у розмірі 4952,65 (а.с. 77).
Згідно з даними табелю обліку робочого часу ОСОБА_1 у жовтні 2022 року був присутній на роботі 1 день, про що свідчать відмітка 3 числа «8,25», в інші дні відсутній, про що свідчить відмітка «НЗ», тобто ним відпрацьовано 1 день, 8,25 годин (а.с. 69).
Відповідно до розрахунку заробітної плати ОСОБА_1 за жовтень 2022 року отримав заробітну плату у розмірі 607,89 грн (а.с. 78). 
Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю.
Трудові правовідносини - це врегульовані нормами трудового права суспільні відносини, що виникають у результаті укладення трудового договору, зміст яких полягає у сукупності суб`єктивних прав і обов`язків з виконання працівником за винагороду роботи за певною професією, спеціальністю, кваліфікацією, посадою з підпорядкуванням внутрішньому трудовому розпорядку та зі створенням належних умов для її виконання й оплати праці роботодавцем.
Основними ознаками наявності між сторонами трудових відносин є: укладення між сторонами трудового договору, особисте виконання працівником роботи відповідно до умов укладеного договору, підпорядкування працівника правилам внутрішнього трудового розпорядку, створення роботодавцем належних умов праці та її відповідна оплата.
Частинами 1, 4 та 5  статті 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Частиною 1 статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частиною 1  статті 94 КЗпП України встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Частиною 3 статті 15 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Аналогічне положення закріплено в частині 5 статті 97 КЗпП України.
Зазначені норми трудового законодавства свідчать про пріоритет виплати заробітної плати перед іншими виплатами та про підвищену захищеність таких виплат. Одночасно звертає на себе увагу той факт, що заробітна плата виплачується лише за виконану працівником роботу, а якщо працівник такої роботи не виконував, то заробітна плата йому не виплачується, за винятком виплат, передбачених законодавством (зокрема, у випадку простою). Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі№ 243/2071/18.
Згідно зі статтею 1 Конвенції «Про захист заробітної плати» № 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.
Аналізуючи положення трудового законодавства в контексті конституційного звернення, Конституційний Суд України виходить з того, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків.
Регулювання оплати праці працівників незалежно від форм власності підприємства, організації, установи здійснюється шляхом установлення розміру мінімальної заробітної плати та інших державних норм і гарантій. Відповідно до частини 3  статті 94 КЗпП України питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.
Наведений зміст поняття заробітної плати узгоджується з одним із принципів здійснення трудових правовідносин – відплатність праці, який дістав відображення у пункті 4 частини I Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України  від 14 вересня 2006 року № 137-V, за яким усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень.
Зазначений висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справ № 905/857/19.
Працівник є слабшою, ніж роботодавець, стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц.
Звертаючись до суду позивач просив стягнути заробітну плату за період з 01 квітня 2022 року по 01 жовтня 2022 року у розмірі 65 869,64 грн, оскільки за шість місяців 2022 року – з квітня до жовтня 2022 року йому було виплачено лише 7360, 36 грн. Крім того, 30 вересня 2022 року він написав заяву про звільнення, яку переписав на заяву про звільнення за угодою сторін, вказавши дату 03 жовтня 2022 року. 
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому, Указами Президента України воєнний стан в Україні продовжено.
Чугуївське РРЕ АТ «Харківобленерго» знаходиться у м. Чугуїв Харківської області і у період часу 24 лютого 2022 року по час розгляду справи судом, товариство не зупиняло свою діяльність, простій в товаристві не оголошувався.
У зв`язку з відсутністю позивача на підприємстві у вказані дні: 21 робочий день у квітні 2022 року; 21 робочий день у травні 2022 року; 26 робочих днів у червні 2022 року (з них 18 днів у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю та 8 з невідомих причин); 20 робочих днів у липні 2022 року; 22 робочих днів у серпні 2022 року; 12 робочих днів у вересні 2022 року; 20 робочих днів у жовтні 2022 року ОСОБА_1 роботу обумовлену трудовим договором за посадою юрисконсульт не виконував.
У табелях обліку робочого часу АТ «Харківобленерго» щодо невиконання позивачем роботи за період з 01 квітня 2022 року по 01 жовтня 2022 року у відповідні дні зазначено «НЗ» (нез`ясовані причини).
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції дослідивши наявні у справі докази та надавши їм належну оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про те, що у зв`язку з відсутністю позивача на робочому місці у вказані робочі дні та невиконання ним своїх посадових обов`язків, що підтверджується витягами з табелів обліку робочого часу, підприємством правомірно не проведено нарахування та виплату заробітної плати за вказані дні.
Також, матеріали справи не місять належних та допустимих доказів того, що позивач звертався до АТ «Харківобленерго» із заявою про звільнення його з посади юрисконсульта в Чугуївській РРЕ АТ «Харківобленерго». Наказ про звільнення позивача із займаної посади відповідачем не видавався.
За відсутності належних та допустимих доказів існування домовленості між сторонами про припинення трудового договору за пунктом 1 частиною 1 статті 36 КЗпП України, доводи ОСОБА_1 про його звільнення є помилковими.
Також суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що строк звернення до суду позивачем пропущено не було, оскільки ОСОБА_1 дізнався про порушення свого права саме з того часу, коли звернувся до керівництва АТ «Харківобленерго» через офіційний сайт з вимогою надати довідку про роботу та заробітну плату, однак відповіді не отримав. За таких обставин строк звернення до суду позивачем пропущено не було. 
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки суд правильно застосували до правовідносин сторін норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, встановивши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову. 
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Посилання позивача на те, що відповідач жодного разу не цікавився причинами не виходу позивача на роботу, суд апеляційної інстанції не приймає, оскільки отримання пояснень від позивача стосовно його відсутності не є обов`язком роботодавця, а лише є його правом. Крім того, АТ «Харківобленерго» не притягувало ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за його відсутність на роботі.
Доводи апеляційної скарги стосовно того, що позивач не має можливості контролювати табель обліку робочого часу, оскільки в нього не має до нього доступу, а тому відповідач в табелі обліку робочого часу, враховуючи власні інтереси, може написати все що йому вигідно, суд апеляційної інстанції не приймає, оскільки як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що ним у спірний період виконувалась робота обумовлена договором.
Інші доводи апеляційної скарги на висновки суду не впливають, зводяться до необхідності переоцінки доказів, яким судом першої інстанції дана належна оцінка.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Чугуївського  міського суду Харківської області від 24 липня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 21 лютого 2024 року.

Головуючий                                                        Ю.М. Мальований

Судді                                                                Н.П. Пилипчук 

                                                                           О.Ю. Тичкова