ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2024 року	Львів	Справа № 380/19175/23 пров. № А/857/20450/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
судді-доповідача -	Шевчук С. М.	
суддів -	Кухтея Р. В.	
 	Носа С. П.	
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2023 року   у справі № 380/19175/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до   Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області  про визнання протиправними дій та зобов`язання до вчинення дій, 
місце ухвалення судового рішення  	м. Львів	
Розгляд справи здійснено за правилами	спрощеного позовного провадження	
суддя у І інстанції	Брильовський Р.М.	
дата складання повного тексту рішення	не зазначена	

ВСТАНОВИВ:
        І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Мельничук Олена Ярославівна звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просила суд:
визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області щодо відмови у зарахуванні їй стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення, а також у проведенні відповідного перерахунку та виплаті щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням стажу роботи на посаді судді - 24 повних роки (з урахуванням раніше виплачених сум); 
зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України у Львівській області здійснити гр. ОСОБА_1 судді у відставці, з 09.03.2023 року перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 58 відсотки суддівської винагороди з урахуванням стажу роботи на посаді судді - 24 повних роки (з урахуванням раніше виплачених сум). 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2023 року   у справі № 380/19175/23  позов задоволено повністю.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення, а також у проведенні відповідного перерахунку та виплаті щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням стажу роботи на посаді судді 24 повних роки з урахуванням раніше виплачених сум.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного Фонду України у Львівській області здійснити ОСОБА_1 судді у відставці, з 09.03.2023 року перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 58 відсотки суддівської винагороди з урахуванням стажу роботи на посаді судді - 24 повних роки з урахуванням раніше виплачених сум.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області 1073 грн 60 коп сплаченого судового збору.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. 
На підтвердження доводів апеляційної скарги  вказує, що Законом України «Про судоустрій і статус суддів» (Закон -  №1402-VIII) не передбачено зарахування до стажу роботи на посаді судді періоду роботи судді у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення, а тому відсутні підстави для зарахування до стажу роботи на посаді судді зазначеного періоду.
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася, відповідно до частини 4  статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України  (далі  КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Про розгляд апеляційної  скарги відповідач повідомлений шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду  через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані  автоматизованої системи  документообігу суду. Про розгляд апеляційної  скарги  позивач повідомлена шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду на поштову адресу позивача, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, із урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду від 17 вересня 2020 року у справі №9901/302/19, дійшов висновку, що при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді. Водночас при обчисленні стажу, який дає право на відставку окремо слід застосовувати положення частин першої та другої статті 137 Закону №1402-VIII як стаж, який зараховується додатково. У випадку зайняття посади судді без проведення конкурсних процедур стаж роботи (професійної діяльності), передбачений частиною другою статті 137 цього Закону, визначається на момент призначення на посаду судді вперше, а у випадку призначення на посаду судді за результатами конкурсу - зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом для участі у конкурсі та надає право для призначення на цю посаду за його результатами.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Рішенням Вищої ради правосуддя «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Львівського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку» від 02.03.2023 року за № 168/0/15 - 23, було вирішено звільнити ОСОБА_1 з посади судді Львівського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку, що підтверджується копією відповідного Рішення.
Згідно із Розрахунком стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 08.03.2023 року за № 05.61/1/2023, який наданий Львівським апеляційним судом, вбачається те, що тривалість стажу ОСОБА_1 складає 24 роки 1 місяць та 15 днів, в тому числі 2 роки (п. 4 Розрахунку) згідно ч. 2 ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», що підтверджується копією відповідного Розрахунку.
Наказом за № 05.14/5/2023 року Львівського апеляційного суду від 08.03.2023 року «Про відрахування зі штату суду», Позивача 08.03.2023 року було відраховано зі штату Львівського апеляційного суду відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 02.03.2023 року за № 168/0/15-23, що підтверджується копією відповідного Наказу.
31.05.2023 року Позивач звернулась із письмовою заявою на адресу Відповідача в якій просила зарахувати стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення згідно ч. 2 ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» за № 1402-VIII та Розрахунку стажу судді, який надає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці наданого Львівським апеляційним судом за № 05.61/1/2023, а також провести відповідний перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням стажу роботи на посаді судді - 24 повних роки (з урахуванням раніше виплачених сум), що підтверджується копією відповідної заяви, а також доказами про направлення.
10.07.2023 року представник Позивача - адвокат Медвідь В.О. повторно звернувся на адресу Відповідача у справі із вимогою надати відповідь за результатом звернення гр. ОСОБА_1 від 31.05.2023 року, що підтверджується копією відповідно звернення, а також доказами про направлення.
01.08.2023 року на адресу адвоката Медвідь В.О. надійшла відповідь ГУ ПФ України у Львівській області за № 19734-19808/М-52/8-1200/23 від 26.07.2023 року із копією відповіді на ім`я Позивача - ОСОБА_1 за№ 15932-15803/м-52/8-1300/23 від 15.06.2023 року.
Відповідно до відповіді № 15932-15803/м-52/8-1300/23 від 15.06.2023 року Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області відмовило позивачу у зарахуванні стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення та у проведенні відповідного перерахунку.
У відповіді № 15932-15803/м-52/8-1300/23 від 15.06.2023 року відповідач зазначив про те, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці обчислене при страховому стажі роботи 35 років 03 місяці 14 днів, в т.ч. 22 роки 01 місяць 08 днів - робота суддею. Щомісячне довічне грошове утримання обчислено в розмірі 54 % грошового утримання судді
Вважаючи протиправними дії Головного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області щодо відмови у зарахуванні стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення, позивач звернулася до суду з метою захисту своїх прав.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суди, перевіряючи рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, у першу чергу повинні з`ясувати, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
З матеріалів справи встановлено, що позивач перебувала на посаді судді з 01.02.2001 по 08.03.2023.
Наказом за № 05.14/5/2023 року Львівського апеляційного суду від 08.03.2023 року «Про відрахування зі штату суду», Позивача 08.03.2023 року було відраховано зі штату Львівського апеляційного суду відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 02.03.2023 року за № 168/0/15-23, що підтверджується копією відповідного Наказу.
На час виходу ОСОБА_1 у відставку організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні визначено Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, у відповідній редакції, (далі – Закон № 1402-VIII) частиною 1 статті 116 якого встановлено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.
Відповідно до статті 137 Закону № 1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
Законом № 2509-VIII від 12.07.2018 статтю 137 Закону № 1402-VIII доповнено частиною 2 такого змісту: «До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.»
У рішенні Конституційного Суду України від 12.07.2019 №5-р(I)/2019 Конституційний Суд України висловив думку, що за змістом частини першої статті 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування (абзац четвертий пункту 5 мотивувальної частини).
Отже, у разі безпосередньо (прямої) дії закону в часі новий нормативний акт поширюється на правовідносини, що виникли після набрання ним чинності, або до набрання ним чинності і тривали на момент набрання актом чинності.
У теорії права допускається можливість застосування до триваючих відносин до їх завершення нормативно-правового регулювання, яке діяло на час їх виникнення, за окремим рішенням і розглядається з позицій встановлення спеціального регулювання перехідного періоду – «переживаючої» (ультраактивної) дії нормативно-правових актів. Водночас, таке застосування повинно бути чітко обумовлено при прийнятті відповідних нормативно-правових актів. Відсутність такого застереження не надає суб`єкту владних повноважень права на самовільне застосування нечинних правових норм.
Водночас, прямої вказівки на те, що норми частини 2 статті 137 Закону №1402-VIII застосовуються до осіб, які реалізували своє право на відставку до 05.08.2018 цей Закон не містить. Відповідно передбачені частиною 2 статті 137 Закону №1402-VIII положення щодо зарахування (перерахунку) стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) на посаді судді застосовуються з дати набрання чинності Законом №2509-VIII, тобто з 05.08.2018.
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 31.10.2019 у справі №520/11431/18 та від 23.06.2022 у справі №560/937/19, від 19 липня 2023 року у справі №560/9495/22.
Згідно з частиною 4 пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
Пункт 34 розділу XII доповнено абзацом четвертим згідно із Законом України «Про вищу раду правосуддя» від 21.12.2016 №1798-VIII, який набрав чинності з 05.01.2017.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 листопада 2021 року у справі №9901/15/21 вказала: «…при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді. До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж роботи судді в галузі права, який вимагався законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 вересня 2020 року у справі № 9901/302/19).
Виражене й закріплене в частині 2 статті 137 Закону № 1402-VIII положення (припис) про те, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, означає, що до стажу роботи на посаді судді і прирівняних до нього стажів роботи (абзац четвертий пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII) додається (може додаватися) ще один вид (чи види) роботи (професійної діяльності), який раніше не охоплювався поняттям стажу роботи на посаді судді. Під цим стажем у вимірі чинного законодавчого визначення поняття «стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді», треба розуміти за якісними властивостями вид (види) певної роботи (професійної діяльності) в галузі права, який відрізняється від суддівської і прирівняної до неї роботи та має часові (кількісні) межі (строк роботи) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 8 жовтня 2020 року у справі № 9901/537/19).
Велика Палата Верховного Суду констатує, що вимоги до кандидатів на посаду судді були по-різному визначені законодавством України, що діяло на день їх призначення (обрання) на посаду судді, а тому такі вимоги можуть вважатися виправданою, обґрунтованою та справедливою підставою різниці при вирішенні питання щодо обчислення стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, залежно від змісту цих вимог, визначених законодавством, яке було чинним на час призначення (обрання) на посаду судді».
Аналогічну правову позицію висловлено Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 24 жовтня 2019 року у справі № 9901/2/19, від 17 вересня 2020 року у справі № 9901/302/19.
Отже у разі здійснення перерахунку стажу обов`язково необхідно враховувати порядок призначення (обрання) кожного окремого судді на посаду вперше, оскільки при призначенні (обранні) суддів на посаду вперше застосовувалися різні вимоги до стажу, необхідного для зайняття посади судді, які діяли на момент такого призначення (обрання).
На час обрання позивача на посаду судді статус суддів визначав Закон України «Про статус суддів» від 15.12.1992 № 2862-XII, у відповідній редакції (далі – Закон № 2862-XII), відповідно до частини 1 статті 7 якого право на зайняття посади судді районного (міського), міжрайонного (окружного) суду, військового суду гарнізону має громадянин України, який досяг на день обрання 25 років, має вищу юридичну освіту і, як правило, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років.
Оскільки до стажу роботи на посаді судді зараховується стаж роботи судді в галузі права, який вимагався законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення, то суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у позивача права на зарахування до стажу роботи на посаді судді, додатково 2 років стажу (досвіду роботи) професійної діяльності у сфері права.
Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції вважає вірними висновки суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення названого адміністративного позову.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України “Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини” передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі “Серявін та інші проти України” від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.
Відповідно до ст.139 КАС України, судові витрати новому розподілу не підлягають.
Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,    
                                             П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2023 року   у справі № 380/19175/23 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	С. П. Нос