ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
21 лютого 2024 року
м. Київ
 
справа № 209/2226/22
провадження № 61-14575св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Крата В. І., 
суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Русинчука  М. М.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - Комунальне підприємство Дніпропетровської обласної ради «Аульський водовід»,
третя особа - керівник Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Аульський водовід» ОСОБА_5,
 
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 лютого 2023 року у складі судді Лобарчук О. О. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 червня 2023 року у складі колегії суддів: Демченко Е. Л., Куценко Т. Р., Макарова М. О.,
Історія справи
Короткий зміст позовних вимог 
У жовтні 2022 року  ОСОБА_1 звернулася з позовом до Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Аульський водовід» (далі - КП ДОР «Аульський водовід»), третя особа - керівник КП ДОР «Аульський водовід» ОСОБА_5, про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.
Позов мотивований тим, що  ОСОБА_1 працювала в КП ДОР «Аульський водовід» на посаді старшого бухгалтера з податкового обліку фінансового відділу та загальний стаж її роботи на підприємстві склав 22 роки.
Наказом № 88-з від 12 вересня 2022 року її звільнено з роботи на підставі пункту першого статті 40 КЗпП України, у зв`язку з наказом від 20 червня 2022 року за № 295 «Про скорочення штату та чисельності працівників і внесення змін до структури та штатного розкладу підприємства». Підставою її звільнення є попередження про майбутнє звільнення за скороченням чисельності та штату працівників № 1048/1-8 від 21 червня 2022 року, яким виводиться зі штатного розкладу посада старшого бухгалтера з податкового обліку фінансового відділу.
Вказувала, що звільнення є незаконним, оскільки однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника, чого відповідачем зроблено не було. В день видачі попередження №  1048/1-8 від 21 червня 2022 року про майбутнє звільнення, у новому штатному розкладі були наявні вільні вакансії, які відповідали її спеціальності та кваліфікації, зокрема: нові вакансії при зміні структури бухгалтерії; вільні посади згідно з декретною відпусткою працівників; нові посади в інших відділах. Зазначила, що в порушення норм статті 49-2 КЗпП України їй не надали права обрати посаду, яка відповідала її кваліфікації. Їй були запропоновані вакансії виключно з кваліфікаційним пониженням та мінімальним посадовим окладом, чим порушено законодавство про працю, запропоновані вакансії не відповідали рівню її кваліфікації, освіті, досвіду, що свідчить про незаконність її звільнення. Вказувала, що в порушення Закону України «Про запобігання корупції» (родичі не повинні працювати у прямому підпорядкуванні) фінансист ОСОБА_3 працює у прямому підпорядкуванні своєї матері, заступника головного бухгалтера, ОСОБА_4. Крім того, наказом № 431 від 31 грудня 2021 року були внесені зміни умов праці, в додатку до наказу був сформований список прізвищ робітників із зазначенням посади та окладу. Вона погодилась та підписала умови про внесення змін умов праці. Але, отримавши заробітну плату за січень 2022 року, позивач зрозуміла, що не одержала того окладу, на який погоджувалась, підписавши умови про внесення змін умов праці.
Позивач просила:
поновити її на посаді старшого бухгалтера з податкового обліку фінансового відділу в КП ДОР «Аульський водовід» з 13 вересня 2022 року;
стягнути з КП ДОР «Аульський водовід» на користь  ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13 вересня 2022 року до дня поновлення її на роботі.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 лютого 2023 року, яке залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 27 червня 2023 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до КП ДОР «Аульський водовід», третя особа - керівник підприємства КП ДОР «Аульський водовід» ОСОБА_5, про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу залишені без задоволення.
Судові рішення мотивовані тим, що при звільненні позивача, відповідачем, відповідно до вимог частини третьої статті 49-2 КЗпП України, були запропоновані всі вакантні посади, які з`явились та існували на підприємстві з моменту повідомлення позивача про наступне вивільнення по день звільнення, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. З огляду на викладене, наказ КП ДОР «Аульський водовід» від 12  вересня 2022 року № 88з є законним, а позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.
Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції та вказав, що відповідачем під час звільнення ОСОБА_1 було дотримано вимог законодавства. Дійсно у відповідача КП ДОР «Аульський водовід» мало місце скорочення штату. Про вказане скорочення позивача було завчасно попереджено. Також їй було запропоновано ряд вакантних посад, від яких вона відмовилась, доводи апеляційної скарги даного факту не спростовують. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Доказів того, що роботодавець віддав комусь переважне право на залишення на роботі на посаді, на яку могла б претендувати позивач, у матеріалах справи немає, а тому посилання апеляційної скарги ОСОБА_1 на її переважне право на залишення на роботі, суд апеляційної інстанції відхилив.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 04 квітня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 лютого 2023 року залишено без руху, надано строк для сплати судового збору.
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги не сплачено судовий збір. За змістом приписів статей 94, 116, 117 КЗпП України та статей 1, 2 Закону України «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця та не входить до структури заробітної плати. Пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У жовтні 2023 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу за підписом представника ОСОБА_2 , в якій просила рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 лютого 2023 року, ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 04 квітня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 червня 2023 року скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подає касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди залишили поза увагою, що:
відповідачем в порушення вимог статті 49-2 КЗпП України в день видачі попередження про майбутнє звільнення, не були запропоновані вакансії, які відповідали спеціальності та кваліфікації ОСОБА_1 , зокрема, вільна посада згідно з декретною відпусткою працівника «старший інспектор з кадрів» (служба управління персоналом), «провідний інженер» (відділ конкурсних закупівль);
посада фінансист була зайнята працівником ОСОБА_3 , яка в порушення Закону України «Про запобігання корупції» працює у прямому підпорядкуванні своєї матері, заступника головного бухгалтера, ОСОБА_4 ;
відповідачем були запропоновані позивачу вакансії з кваліфікаційним пониженням та мінімальним посадовим окладом;
ухвалою суду апеляційної інстанції від 04 квітня 2023 року апеляційну скаргу позивача було залишено без руху для сплатити судового збору у розмірі 1 488,60  грн, в той час як статтею 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено звільнення від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях позивачів - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. 
Позиція інших учасників справи
У листопаді 2023 року КП ДОР «Аульський водовід» подало відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, оскаржені судові рішення - без змін.
Відзив на касаційну скаргу обґрунтований тим, що нормами трудового законодавства не передбачено здійснення судом перевірки доцільності скорочення працівників, ці питання стосуються суто внутрішньої господарської діяльності окремого суб`єкта господарювання та не є предметом доказування у судових спорах. Під час звільнення відповідачем було дотримано вимог законодавства, доказів протилежного позивачем не надано. При звільненні позивача відповідно до вимог частини третьої статті 49-2 КЗпП України, були запропоновані всі вакантні посади, які з`явились та існували на підприємстві з моменту повідомлення позивача про наступне вивільнення по день звільнення.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 27 жовтня 2023 року поновлено  ОСОБА_1 строкна касаційне оскарження рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 лютого 2023 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 27 червня 2023 року, відкрито касаційне провадження у справі, витребувано з суду першої інстанції цивільну справу № 209/2226/22.
У листопаді 2023 року матеріали цивільної справи № 209/2226/22 надійшли до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 05 лютого 2024 року справу призначено до судового розгляду.
Межі та підстави касаційного перегляду
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України). 
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
В ухвалі Верховного Суду від 27 жовтня 2023 року зазначено, що касаційна скарга містить передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України підстави для відкриття касаційного провадження (суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 756/3115/17, від 22 вересня 2020 року у справі № 161/7196/19, від 18 вересня 2018 у справі № 800/538/17 та у постановах Верховного Суду України від 18 жовтня 2017 року у справі № 6-1723цс17, від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15 та судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України).
Фактичні обставини
Суди встановили, що ОСОБА_1 14 липня 2000 року прийнята до Комунального виробничого підприємства Дніпродзержинської міської ради «Дніпродзержинськводоканал» (далі - КВП ДМР «Дніпродзержинськводоканал») на посаду контролера в абонентський відділ. 01 серпня 2002 року переведена бухгалтером з податкового обліку в бухгалтерію управління.
21 червня 2022 року генеральним директором ОСОБА_5. КП ДОР «Аульський водовід» винесено попередження ОСОБА_1 - старшому бухгалтеру з податкового обліку фінансового відділу Кам`янського ВКГ КП ДОР «Аульський водовід» про внесення змін у штатний розклад підприємства, на підставі наказу № 295 від 20 червня 2022 року «Про скорочення штату та чисельності працівників і внесення змін до структури та штатного розкладу підприємства», яким виводиться із штатного розкладу посада старшого бухгалтера з податкового обліку фінансового відділу та попереджено її про майбутнє звільнення з 12  вересня 2022 року з займаної посади на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України. Попередження отримано ОСОБА_1 22 червня 2022 року.
Наказом № 88-з від 12 вересня 2022 року ОСОБА_1 звільнено з КП ДОР «Аульський водовід» на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України в зв`язку зі скороченням чисельності або штату працівників.
Згідно зі штатним розкладом від 31 грудня 2021 року № 424 в КП ДОР «Аульський водовід» з 01 січня 2022 року введена посада старшого бухгалтера з податкового обліку у кількості 1 одиниця.
Штатним розкладом від 12 вересня 2022 року № 434 в КП ДОР «Аульський водовід» виведена посада старшого бухгалтера з податкового обліку.
Згідно з довідкою від 24 жовтня 2022 року № АУ00-000059, виданою КП ДОР «Аульський водовід», відповідач ОСОБА_1 працювала в КП ДОР «Аульський водовід» з 31 грудня 2021 року по 12 вересня 2022 року на посаді старшого бухгалтера з податкового обліку. Дохід за період з 01 січня 2022 року по 12  вересня 2022 року склав 255 437,14 грн.
Наказом № 295 від 20 червня 2022 року, виданим КП ДОР «Аульський водовід», виведена із штатного розкладу керівників, професіоналів, спеціалістів та фахівців Кам`янського водопровідно-каналізаційного господарства КП ДОР «Аульський водовід», в тому числі посада старшого бухгалтера з податкового обліку в кількості 1 шт. од., з яким 22 червня 2022 року відповідач ОСОБА_1 була ознайомлена під розпис.
06 липня 2022 року КП ДОР «Аульський водовід» повідомило ОСОБА_1 , що з 07  липня 2022 року на Кам`янському ВКГ КП ДОР «Аульський водовід» буде наявна вакантна посада діловода відділу діловодства, з посадовим окладом згідно зі штатним розкладом 10 520,00 грн. У вказаному повідомленні ОСОБА_1 поставила свій підпис про те, що не згодна на переведення.
05 серпня 2022 року КП ДОР «Аульський водовід» повідомило ОСОБА_1 , що з 05 серпня 2022 року на Кам`янському ВКГ КП ДОР «Аульський водовід» буде наявна вакантна посада контролера водопровідного господарства відділу з реалізації послуг населенню з посадовим окладом згідно зі штатним розкладом 8 736,00 грн. У вказаному повідомленні ОСОБА_1 поставила свій підпис про те, що не згодна на переведення.
23 серпня 2022 року КП ДОР «Аульський водовід» повідомило ОСОБА_1 , що з 24 серпня 2022 року на Кам`янському ВКГ КП ДОР «Аульський водовід» буде наявна вакантна посада касира (бухгалтерія) з посадовим окладом згідно зі штатним розкладом 10 715,00 грн. У вказаному повідомленні ОСОБА_1 поставила свій підпис про те, що не згодна на переведення.
Позиція Верховного Суду
Щодо суті позову
Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення (частина шоста статті 43 Конституції України).
Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП).
Згідно частини другої статті 40 КЗпП звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта 263 ЦК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17 (П/9901/310/18) (провадження № 11-431асі18), на яку посилається позивач у касаційній скарзі, зазначено, що: «за приписами частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП вбачається, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. З огляду на викладене, оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає правових підстав відступити від цих висновків».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 вересня 2020 року у справі № 161/7196/19 (провадження № 61-4375св20), на яку посилається позивач у касаційній скарзі, зазначено, що:
«власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-3048цс15.
При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов`язок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15».
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Постанова суду апеляційної інстанції складається з мотивувальної частини із зазначенням, зокрема мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу (пункту 3 частини першої статті 382 ЦПК України).
У справі, що переглядається:
при зверненні із позовом  ОСОБА_1 вказала, що її звільнення здійснено із порушенням вимог чинного законодавства, зокрема, оскільки їй не було запропоновано всі наявні вакантні посади, які відповідають її спеціальності, кваліфікації чи посаді;
суди встановили, що 21 червня 2022 року генеральним директором ОСОБА_5. КП ДОР «Аульський водовід» винесено попередження ОСОБА_1 - старшому бухгалтеру з податкового обліку фінансового відділу Кам`янського ВКГ КП ДОР «Аульський водовід» про внесення змін у штатний розклад підприємства, на підставі наказу № 295 від 20 червня 2022 року «Про скорочення штату та чисельності працівників і внесення змін до структури та штатного розкладу підприємства», яким виводиться із штатного розкладу посада старшого бухгалтера з податкового обліку фінансового відділу та попереджено її про майбутнє звільнення з 12 вересня 2022 року з займаної посади на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України. 06 липня 2022 року КП ДОР «Аульський водовід» повідомило ОСОБА_1 , що з 07 липня 2022 року на Кам`янському ВКГ КП ДОР «Аульський водовід» буде наявна вакантна посада діловода відділу діловодства з посадовим окладом згідно штатного розкладу 10 520,00 грн. 05 серпня 2022 року КП ДОР «Аульський водовід» повідомило ОСОБА_1 , що з 05 серпня 2022 року на Кам`янському ВКГ КП ДОР «Аульський водовід» буде наявна вакантна посада контролера водопровідного господарства відділу з реалізації послуг населенню з посадовим окладом згідно зі штатним розкладом 8 736,00 грн. 23 серпня 2022 року КП ДОР «Аульський водовід» повідомило ОСОБА_1 , що з 24 серпня 2022 року на Кам`янському ВКГ КП ДОР «Аульський водовід» буде наявна вакантна посада касира (бухгалтерія) з посадовим окладом згідно зі штатним розкладом 10 715,00 грн. У вказаних повідомленнях ОСОБА_1 поставила свій підпис про те, що не згодна на переведення;
в апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції  ОСОБА_1 зазначила, що відповідачем в порушення вимог статті 49-2 КЗпП України в день видачі попередження про майбутнє звільнення не були запропоновані вакансії, які відповідали спеціальності та кваліфікації ОСОБА_1 , зокрема, вільна посада згідно з декретною відпусткою працівника «старший інспектор з кадрів» (служба управління персоналом) та «провідний інженер» (відділ конкурсних закупівль);
зміст оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції свідчить, що судом апеляційної інстанції не мотивовано відхилення вказаного доводу апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції залишив поза увагою, що підставою позову було те, що відповідач не запропонував всі вакантні посади на підприємстві. Заяву про зміну підстав позову позивач не подавала; суд не з`ясував  наявність вакантних посад з 21 червня 2022 року по 12 вересня 2022 року, не перевірив чи спростовано роботодавцем доводи позивача про те, що станом на день звільнення позивача вона була ознайомлена з переліком усіх вакантних посад, як це передбачено положеннями частини третьої статті 49-2 КЗпП України, та зробив передчасний висновок про залишення без змін рішення суду апеляційної інстанції.
суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантні посади чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо, та яка з`явилася на підприємстві протягом цього періоду і яка існувала на день звільнення;
За таких обставин, апеляційний суд зробив передчасний висновок про те, що відповідач належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП щодо працевлаштування позивача. Тому постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.
Щодо ухвали суду апеляційної інстанції про залишення апеляційної скарги без руху
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».
Судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат (стаття 1 Закону України «Про судовий збір»).
Відповідно до статті 2 Закону України «Про судовий збір» платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи-підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.
Згідно з абзацом 2 частини першої статті 3 вказаного Закону судовий збір справляється за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення.
Розміри ставок судового збору регламентовано статтею 4 Закону України «Про судовий збір».
Статтею 5 вказаного закону визначено пільги щодо сплати судового збору, зокрема, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі (пункт 1 частини першої статті 5 Закону).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19 (провадження № 14-47цс21) вказано, що: «середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин. Такий висновок підтверджується також змістом частини другої статті 235 КЗпП України, якою визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи».
У справі, що переглядається:
при залишенні без руху апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 лютого 2023 року суд апеляційної інстанції вважав, що ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги належить сплатити судовий збір, оскільки за змістом приписів статей 94, 116, 117 КЗпП України та статей 1, 2 Закону України «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця та не входить до структури заробітної плати;
натомість поза увагою суду апеляційної інстанції залишилося те, що ОСОБА_1 звернулась з позовом про поновлення на роботі (в цій частині позивач звільнений від сплати судового збору) та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який входить до структури заробітної плати, бо є заробітною платою, та зробив помилковий висновок про обов`язок позивача сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги у цій справі. Таким чином, ухвалу суду апеляційної інстанції від 04 квітня 2023 року про залишення апеляційної скарги  ОСОБА_1 без руху слід скасувати.
Щодо вимог ОСОБА_1 про повернення судового збору, сплаченого нею на підставі ухвалу суду апеляційної інстанції від 04 квітня 2023 року, колегія суддів зазначає, що питання повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевого бюджетів врегульовано Порядком повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 03  вересня 2013 року № 787 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25  вересня 2013 року за № 1650/24182. Згідно з пунктом 5 Порядку повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги, з урахуванням меж касаційного перегляду, дають підстави для висновку, що ухвала та постанова суду апеляційної інстанції прийняті без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, ухвалу та постанову суду апеляційної інстанції скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.
Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 04 квітня 2023 року скасувати.
Постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 червня 2023 року скасувати, справу № 209/2226/22 передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції ухвала Дніпровського апеляційного суду від 04 квітня 2023 року та постанова Дніпровського апеляційного суду від 27 червня 2023 рокувтрачають законну силу.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                    В. І. Крат
Судді:                                                                             Д. А. Гудима
І. О. Дундар
                                                                                      Є. В. Краснощоков
                                                                                      М. М. Русинчук