ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2024 року	Львів	Справа № 140/7640/23 пров. № А/857/15879/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                  Онишкевича Т.В., 
суддів                                                                      Сеника Р.П., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 19 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,          
суддя у І інстанції                                                            Волдінер Ф.А.,
час ухвалення рішення                                                  не зазначено,
місце ухвалення рішення                                                  м. Луцьк,
дата складення повного тексту рішення                               19 липня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

22 квітня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив:
визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 70000 грн у розрахунку на місяць пропорційно дням участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в районі проведення таких заходів, за період з 01 листопада 2022 року по 30 листопада 2022 року;
зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 70000 грн у розрахунку на місяць, пропорційно дням участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в районі проведення таких заходів. 
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 19 липня 2023 року у справі № 140/7640/23, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, вказаний позов було задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до наданої позивачем довідки від 07 листопада 2022 року №6925 він приймав безпосередню участь у бойових діях (забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії) з 01 липня 2022 року по теперішній час. Тому наявні підстави для нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168.
У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено Військовою частиною НОМЕР_1 , яка у своїй скарзі просила скасувати рішення суду та закрити провадження у справі. Обґрунтовує вимоги апеляційної скарги тим, що відповідачем самостійно було виявлено факт помилкової невиплати позивачу спірної додаткової винагороди та вжито термінових і достатніх заходів для відновлення його порушеного права.
Окрім того, звертає увагу суду, що за трагічного збігу обставин позивач загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 під час ведення бойових дій.
Додатково скаржником подано клопотання про закриття провадження у цій справі на підставі пункту 8 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України та додано докази виплати дружині загиблого ОСОБА_1 спірної допомоги.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково. 
Як встановлено судом першої інстанції, з 29 квітня 2022 року солдат ОСОБА_1 проходив військову службу у складі Військової частини НОМЕР_1 на посаді водія зенітно-ракетного взводу механізованого батальйону.
Відповідно до довідки від 07 листопада 2022 року №6925 позивач «приймає безпосередню участь у бойових діях (забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, від січі і стримуванні збройної агресії) з 01 липня 2022 року по теперішній час». Підставами для видачі довідки зазначено розпорядження командувача Сухопутних військ Збройних Сил України №1/1505т/сд від 23.06.2022, бойове розпорядження командира 65 омбр №883 дск від 30 червня 2022 року, бойовий наказ командира 3 механізованого батальйону №1 від 30 червня 2022 року, бойовий наказ командира 3 механізованого батальйону №2 від 07 липня 2022 року, бойовий наказ командира 3 механізованого батальйону №3 від 31 липня 2022 року, бойовий наказ командира 3 механізованого батальйону №4 від 02 серпня 2022 року, бойовий наказ командира 3 механізованого батальйону №5 від 28 серпня 2022 року, бойовий наказ командира 3 механізованого батальйону №6 від 22 вересня 2022 року, бойовий наказ командира 3 механізованого батальйону №7 від 28 вересня 2022 року; рапорт командира 3-го батальйону № НОМЕР_2 від 23 жовтня 2022 року.
Вважаючи, що Військова частина НОМЕР_1 в порушення вимог чинного законодавства виплатила йому додаткову винагороду за листопад 2022 року у меншому розмірі, ніж передбачено пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168, ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, що розглядається.
При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Правові підстави закриття провадження у справі визначені статтею 238 Кодексу адміністративного судочинства України.
Так, відповідно до пункту 5 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі у разі смерті або оголошення в установленому законом порядку померлою фізичної особи або припинення юридичної особи, за винятком суб`єкта владних повноважень, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.
Статтею 319 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
Якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, а смерть фізичної особи - сторони у спорі чи припинення юридичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, настали після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті.
Тобто, виходячи з правового аналізу положень частини другої цієї статті передбачений випадок, коли в суді апеляційної інстанції буде встановлений факт смерті особи у спорі, що не допускає правонаступництво, то рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню у випадку його законності та обґрунтованості, а повинно визнаватися нечинним, в той же час провадження у справі підлягає закриттю з підстав передбачених пунктом 5 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України.
Згідно зі статтею 1219 Цивільного кодексу України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.
Відповідно до статті 1227 Цивільного кодексу України, суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що предметом спадкування можуть бути лише конкретні суми виплат, які були нараховані, належали до виплати особі за життя і залишилися неотриманими у зв`язку з його смертю.
Предметом спору у даній справі є право на отримання додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168, а відтак спірні правовідносини не допускають правонаступництва.
Згідно із наданим суду свідоцтвом про смерть позивача, ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції, яке є предметом апеляційного перегляду, прийняте 19 липня 2023 року, тобто пізніше моменту настання смерті позивача, таке підлягає скасуванню згідно із частиною 1 статті 319 Кодексу адміністративного судочинства України, а провадження у справі - закриттю на підставі пункту 5 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України.
Окрім того апеляційний суд вважає за необхідне зазначити таке.
Наказом Міністерства оборони України від 11 червня 2008 року №260 затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Інструкція №260).
Пунктом 12.1 розділу ХІІ Інструкції №260 передбачено, що у разі смерті (загибелі) військовослужбовця належні, але не отримані ним до дня смерті (загибелі) посадовий оклад, оклад за військовим званням і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер (загинув)) виплачуються членам його сім`ї, зазначеним у пункті 12.3 цього розділу.
Пунктом 12.3 встановлено, що   грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців:
дружині (чоловіку), а в разі якщо її (його) немає, - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі та не мають дітей.
Як слідує з матеріалів справи, відповідачем самостійно було виявлено факт безпідставної (помилкової) невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі до 100000 гривень за листопад 2022 року та вжито заходів для відновлення його права на додаткову винагороду. Доплаті позивачу підлягало 70000 гривень за листопад 2022 року.
Оскільки позивач ОСОБА_1 загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 , належні виплати у зв`язку із загибеллю позивача виплачені дружині загиблого ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою про нараховане та виплачене грошове забезпечення та інших додаткових виплат за період з листопада 2022 року та червня 2023 року. Кошти були зараховані 29 листопада 2023 року на картковий рахунок ОСОБА_2 .
Відповідно до приписів пункту 8 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.
Відповідно до частини 1 статті 319 Кодексу адміністративного судочинства України 1. Судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
З урахуванням наведеного, на переконання апеляційного суду, оскаржуване судове рішення суду першої інстанції слід скасувати та закрити провадження у справі.
Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.
Керуючись статтями 34, 238, 243, 311, 319, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України задовольнити.
Скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 19 липня 2023 року у справі № 140/7640/23 та провадження за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії закрити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Р. П. Сеник 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк