КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
    03680 м. Київ , вул. Солом`янська, 2-а 

Апеляційне провадження № 33/824/4510/2023
Справа № 761/9741/23
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ
 
20 жовтня 2023 року суддя судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду Ящук Т.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану його захисником - адвокатом Августовою Мариною Владиславівною,на постанову Шевченківського районного суду містаКиєва від 21 квітня 2023 року 
про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
 
встановив:
 
Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 21 квітня 2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000  грн., на користь держави, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Згідно з постановою суду, 09 березня 2023 року о 04 год. 25 хв. ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Nissan Leaf» д.н.з. НОМЕР_1 , в м. Києві на вулиці Хрещатик, 6, з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, різка зміна забарвлення шкіряного покрову обличчя. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився.
Таким чином, ОСОБА_1 своїми діями порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України, тобто вчинив адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
 
Не погоджуючись з постановою суду, захисник  ОСОБА_1 - адвокат Августова М.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 21 квітня 2023 року, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що матеріали справи не містять беззаперечних доказів вини особи, в той час, як всі висновки суду ґрунтуються на припущеннях (в частині саме «ознак» сп`яніння, а не встановленого факту з даного приводу).
Зазначає, що ОСОБА_1 повідомив співробітникам поліції, що вирушає у лікарню і про те, що у нього заплановане лікування, при цьому від огляду на «Драгері» в цей момент ОСОБА_1 не відмовлявся. Питання полягало в тому, що вирушати в іншу лікарню особа не мала можливості через втрату часу. ОСОБА_1 намагався пояснити, що він виглядає стомленим через те, що він виконував бойові завдання на фронті, отримав поранення і наразі скерований у лікарню, де вже лікується декілька днів. У нього запланована операція і немає близьких поряд, відповідно він самотужки вирушав купляти ліки, яких не було у лікарні.
Крім того, співробітники поліції навмисне перепитували по декілька разів особу, заплутуючи останнього. Можливо, ОСОБА_1 не знав всіх процесуальних аспектів процедури огляду, тому через десяте поспіль перепитування щодо вибору методів перевірки вже сам почав плутатись у відповідях, чим і скористались співробітники поліції, надавши до суду «потрібний» відрізок відеозапису. В дійсності особа на відео надавала неоднозначні пояснення з причин стресу, якого зазнала в процесі спілкування із співробітниками правоохоронних органів, очевидно розуміючи певну упередженість відносно себе з боку таких співробітників.
Вказує, що згідно з медичною документацією (виписка із медичної карти амбулаторного хворого) на зворотній сторінці в графі анамнезу «Соматично» вказано, що у хворого у зв`язку із хворобою наявні покриви блідо-рожеві, серцеві тони ритмічні, дихання везикулярне. Щодо координації рухів зазначено, що хворий має симптоми натягу ліворуч, виражені стато-динамічні порушення. Вказаний візуальний опис пов`язаний не зі станом сп`яніння, як це неправдиво вказано в тексті оскаржуваної постанови, а пов`язано виключно зі станом хворого після ураження за травмою, яка пов`язана із проходженням військової служби.
Зазначає, що на спростування невірних висновків в тексті оскаржуваної постанови надається ряд доказів, а саме: копія тимчасового посвідчення військовозобов`язаного; довідка ВЛК, згідно з якою зазначено діагноз у вигляді, в тому числі, ускладнений остеохондроз шийного та попередкового відділу хребта, больові синдроми, інтраламінарна дискектомія, транспедикулярна фіксація титановими гвинтами і т.д., виписка із медичної карти амбулаторного хворого; довідка про безпосередню участь особи у бойових діях. Із наданих медичних документів вбачається, що особі проводили ряд досліджень, скерували на операцію.   ОСОБА_1 не був присутній під час розгляду справи, не мав можливості отримати судові повістки, оскільки не перебував вдома, тому просить врахувати такі обставини та долучити надані документи, які не мав можливості надати в суді першої інстанції. 
Одночасно захисник  ОСОБА_1 - адвокат Августова М.В. подала заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду міста Києва  від 21 квітня 2023 року.
Обґрунтовуючи підстави для поновлення строку, адвокат Августова М.В. посилається на те, що ОСОБА_1 не був присутній під час розгляду справи через перебування на лікарняному, в подальшому - на реабілітації. Згідно з відомостями з  ЄДРСР оскаржувану постанову було оприлюднено більш ніж через два місяці, 27.06.2023 року. Тобто, повний текст оскаржуваної постанови оприлюднили вже після спливу строків на її оскарження.
Крім того, згідно з наданої довідки про безпосередню участь у бойових діях вбачається, що як до так і після лікування - ОСОБА_1 виконував  бойові завдання, в тому числі з 16.05.2023 року по 22.07.2023 Миколаївській області, м. Часів Яр Донецької області та в м. Бахмут. Відтак особа, яка фактично перебувала гарячій точці активного фронту реально не могла моніторити ЄДРСР та відшукувати постанову, яку не публікують понад два місяці та починати оскаржувати її, в той час як про обставини наявної справи особа взагалі не знала і не могла знати, оскільки перебуваючи на лікуванні та операції, потім (при поверненні) - на війні отримувати судові повістки за місцем реєстрації проживання неможливо. Лише згодом, під час короткотривалої відпустки, військовий прибув додому, оглянув додаток Дія та побачив відсутність прав на водіння, звернувся до фахівця в галузі права, де шляхом спільного моніторингу та огляду судових реєстрів дізнався про наявну постанову суду першої інстанції.
Посилаючись на викладені обставини, просить визнати поважними причини пропуску строку на звернення до суду з апеляційною скаргою та поновити пропущений строк на апеляційне оскарження.
 
Відповідно до положень ст. 285 КУпАП, постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.
Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Строк на апеляційне оскарження постанови судді в справі про адміністративне правопорушення може бути поновлений тільки у тому разі, коли він пропущений з поважних причин. Поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження є обставини, що об`єктивно перешкоджали особі, яка має право на оскарження постанови, вчасно подати апеляційну скаргу.
Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувану постанову було винесено Шевченківським районним судом м. Києва 21 квітня 2023 року за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 . З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що постанову було надіслано судом до Реєстру 24 червня 2023 року.
Згідно з наявним в матеріалах справи супровідним листом, 21 квітня 2023 року на адресу ОСОБА_1 було надіслано копію постанови, проте дані про отримання копії постанови ОСОБА_1 в матеріалах справи відсутні.  
Отже, доводи, викладені в апеляційній скарзі, щодо пропуску строку на апеляційне оскарження, матеріалами справи не спростовуються.  
Вивчивши матеріали справи, з метою забезпечення права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності на апеляційне оскарження судового рішення, вважаю за можливе клопотання про поновлення строку задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду м. Києвавід 21 квітня 2023 року.
 
В судове засідання  ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Августова М.В. не з`явились, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи, про причини неявки суд не повідомили. 
Відповідно до ч.6 ст. 294 КУпАП, неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
Враховуючи положення ч.6 ст. 294 КУпАП судом визнано за можливе розглянути справу за відсутності  ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Августової М.В.
 
Дослідивши матеріали справи за протоколом про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги та переглянувши відеоматеріали досліджуваних подій за участю водія  ОСОБА_1 , вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
За положеннями ч.7 ст.294 КУпАП, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення  справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
Суд, відповідно до  ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Однак, при розгляді даної справи суддя всупереч вищевказаних вимог закону, не вжив достатніх заходів для належної перевірки обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, належним чином не дослідивши відеозапис, зафіксований працівниками поліції, внаслідок чого дійшов помилкового виснвоку про винуватість  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
 
Згідно з положеннями ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» (із змінами та доповненнями) водій, серед іншого,  зобов`язаний:
- виконувати розпорядження поліцейського, а водії військових транспортних засобів - посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами;
- не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.
Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України,  водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Крім того, п.2.9 А ПДР України передбачає заборону водієві керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідальність за статтею 130 КУпАП настає виключно за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Порядок проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначений ст. 266 КУпАП, «Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008 року, та регулюється «Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 року.
Відповідно до ч. 2-6 ст. 266 КУпАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.
Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.
Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
 
Згідно з п.п 2, 6,7 Розділу І Інструкції від 09.11.2015 року № 1452/735,  огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Огляд на стан сп`яніння проводиться:  поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Згідно з п.п. 6-8 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008 року, водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. 
У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне  правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду. (Пункт 8  із  змінами,  внесеними  згідно  з Постановою КМ № 57 (57-2023-п) від 20.01.2023).
 
В обґрунтування вини ОСОБА_1 суд першої інстанції послався на те, що його вина повністю доведена, у розумінні ст. 251 КУпАП, належними та допустимими доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №438322 від 09 березня 2023 року, зі змісту якого вбачається порушення водієм п. 2.5 ПДР України, відеозаписом «438322», який долучено до протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 на DVD-диску, зі змісту яких вбачається, що ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції, та згодом відмовився пройти огляд для визначення стану сп`яніння як за допомогою приладу «Драгер», так і у лікаря-нарколога, які підтверджують факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку.
Однак, проаналізувавши надані докази, вважаю, що суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, оскільки поліцейськими не були дотримані в повному обсязі вищенаведені вимоги законодавства, враховуючи наступне. 
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №438322 від 09 березня 2023 року, водій ОСОБА_1 09 березня 2023 року о 04 год. 25 хв. керував транспортним засобом «Nissan Leaf» д.н.з. НОМЕР_1 , в м. Києві на вулиці Хрещатик, 6, з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, різка зміна забарвлення шкіряного покрову обличчя. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.  Від підпису та пояснення ОСОБА_1 відмовився, що зафіксовано у зазначеному протоколі.
 
Під час апеляційного розгляду було переглянуто відеозапис з нагрудних камер працівників поліції, з якого вбачається, що 09 березня 2023 року о 03 год. 35 хв. працівниками поліції було зупинено транспортний засіб «Nissan Leaf», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія, особу якого в подальшому було встановлено, - ОСОБА_1 . Під час спілкування з водієм у працівників поліції виникли підозри, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння та запропоновували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу «Драгер», на що ОСОБА_1 спочатку погодився (03:38 год.). Після чого працівник поліції зняв відеореєстратор з форменого одягу та поклав на капот службового автомобіля. 
В подальшому, на повторне питання працівника поліції щодо згоди на проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» на місці зупинки,  та працівник поліції запропонував проїхати до лікаря-нарколога, на що ОСОБА_1 відповів: «звичайно поїдемо» (03:43 год.), після чого відеореєстратор вимикається, фіксування подальших обставин не здійснюється. 
О 04:40  год. відеозапис розпочинається  знову та працівником поліції оголошується протокол про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП, з яким ОСОБА_1 не погоджувався. 
Переглянувши відеозапис обставин складення протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1   за ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційним судом встановлено, що на пропозицію працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у лікаря - нарколога у медичному закладі, ОСОБА_1 погодився, вказав «Поїдемо, звичайно»,  факту відмови від проходження огляду у лікаря нарколога на відеозаписі не зафіксовано. 
Отже,  як було зафіксовано поліцейським за допомогою нагрудної відеокамери,  ОСОБА_1 не висловив відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у лікаря нарколога у медичному закладі охорони здоров`я. На відеозаписі із нагрудної камери поліцейського   ОСОБА_1 висловив відповідне бажання пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. У подальшому відеозапис перервався. Обставин щодо відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння у лікаря нарколога,  що надавало би працівникам поліції правові підстави для складання протоколу про адміністративне правопорушення,  на відеозаписі не зафіксовано і матеріали справи не містять.
 
Для підтвердження факту порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху України, органом поліції, відповідно до ст. 251 КУпАП, мав би бути наданий відеозапис фіксації події, зроблений за допомогою нагрудних камер поліцейських, за участю водія ОСОБА_1 , який би міг беззаперечно підтвердити факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у лікаря нарколога у закладі охорони здоров`я, або у разі неможливості відеофіксації працівники поліції, при проведенні огляду водія на стан алкогольного сп`яніння та складенні протоколу про адміністративне правопорушення, мали залучити двох свідків для підтвердження факту відмови від проходження такого огляду.
При цьому суд апеляційної інстанції враховує те, що обов`язок проводити повну фіксацію як факту вчинення адміністративного правопорушення, так і подальших процесуальних дій, що вчиняються поліцейськими, передбачений «Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», затвердженою наказом МВС України 18.12.2018 № 1026, зареєстрованою в МЮ України 11.01.2019 за № 28/3299. 
Згідно з п. 2 розділу ІІІ цієї Інструкції, включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Залежно від наявних режимів відеореєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі денної або нічної зйомки.
 
Разом з тим, як встановлено у ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, наявний у матеріалах справи відеозапис фіксує лише частину подій, та зафіксовано відмову від проходження огляду на місці та  згоду ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння у лікаря нарколога, що не є достатнім для вирішення питання про законність дій поліцейських щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення за фактом відмови  ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, адже лише після відмови водія від проходження огляду в медичному закладі охорони здоров`я працівником поліції може бути складено протокол про адміністративне правопорушення.
Таким чином, матеріали справи про адміністративне  правопорушення не містять достатніх та належних доказів на підтвердження факту того, що працівниками поліції, в установленому законом порядку було дотримано ст. 266 КУпАП, Інструкцію від 09.11.2015 року № 1452/735 та Порядок № 1103 від 17.12.2008 року, якимвизначено чіткий алгоритм дій працівника поліції, адже з відеозапису встановлено, що безпосередньо перед початком складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , він погодився їхати у заклад охорони здоров`я для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, при цьому, фіксації відмови ОСОБА_1 від проходження такого огляду матеріали справи не містять,  що ставить під сумнів відповідність протоколу вимогам закону.
Тобто, у даному випадку, працівниками поліції в порушення вимог 255 КУпАП України не надано належних і допустимих доказів наявності в діях ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що в свою чергу не дає можливості з достатністю встановити його винність у вчиненні адміністративного правопорушення за порушення вимог п. 2.5 ПДР України.
 
Враховуючи зазначене, апеляційний суд вважає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували вину  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Крім того, протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №438322 від 09 березня 2023 року, не може бути визнаний належним доказом по даній справі у розумінні ст. 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, і не викликали сумнівів.
Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції помилково не звернув уваги на фактичні обставини справи, не  повно з`ясував та дослідив відеозапис з нагрудної камери працівника поліції щодо досліджуваних подій та не прийняв до уваги факт порушення працівниками поліції вимог законодавства, що регулюють такі правовідносини при складанні адміністративного протоколу відносно ОСОБА_1 .
Відповідно до вимог ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Враховуючи вищенаведене та застосовуючи закріплений в ст. 62 Конституції України принцип презумпції невинуватості, який передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи мають тлумачитись на її користь, - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не доведена.
З огляду на викладене та оцінюючи докази в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність у діях  ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Керуючись ст. 294 КУпАП, 
постановив:
 
Поновити  ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді  Шевченківського районного суду міста  Києва від 21 квітня 2023 року. 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану його захисником - адвокатом Августовою Мариною Владиславівною- задовольнити. 
Постанову судді Шевченківського районного суду міста Києва від 21 квітня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - скасувати, провадження - закрити з підстав, передбачених п.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. 
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду                                           Т.І. Ящук