Номер провадження: 22-ц/813/3886/23 
Справа № 509/1291/21
Головуючий у першій інстанції Кириченко П. Л.
Доповідач Карташов О. Ю.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Карташова О.Ю.

суддів: Коновалової В.А., Кострицького В.В.

за участю секретаря судового засідання - Долгової В.І.,

учасники справи:
позивач – Акціонерне товариство «Альфа-Банк», яке змінило найменування на Акціонерне товариство «Сенс-Банк»
відповідачі – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 
третя особа – ОСОБА_3 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду
апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк», яке змінило найменування на Акціонерне товариство «Сенс-Банк»

на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 31 серпня 2022 року
у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк», яке змінило найменування на Акціонерне товариство «Сенс-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3 , про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

У березні 2021 року АТ «Альфа-Банк», яке змінило найменування на АТ «Сенс-Банк», звернулось до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3 , в якому позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: земельну ділянку та житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції 

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 31 серпня 2022 року вирішено клопотання представника третьої особи ОСОБА_3 – ОСОБА_4 про закриття провадження – задовольнити. Провадження по цивільній справі за позовом Акціонерного Товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки – закрити.
Ухвала суду мотивована тим, що цивільна справа за позовом АТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягає закриттю оскільки рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 03.04.2014 року, резолютивну частину якого залишено без змін рішенням Апеляційного суду Одеської області від 27.06.2014 року та ухвалою ВССУ від 29.10.2014 року рішення Овідіопольського районного суду Одеської області та ухвалу Апеляційного суду Одеської області залишено без змін, тобто зазначені позовні вимоги про той самий предмет з тих самих підстав, між тими самими сторонами, вже були предметом розгляду Овідіопольського районного суду Одеської області від 03 квітня 2014 року по справі № 509/82/14-ц.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, АТ «Альфа-Банк», яке змінило найменування на АТ «Сенс-Банк», подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу та ухвалити нове судове рішення, яким направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. 

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу 

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що приймаючи оскаржуване рішення суд не врахував різницю у сумі стягнення, відмінний суб`єктний склад, а також інші підстави для звернення з позовом.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи 

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3 , повідомлені шляхом направлення рекомендованого поштового відправлення із судовою повісткою про виклик, які надсилались на адреси реєстрації, а також зазначені у процесуальних документах наданих ОСОБА_3 

Верховний Суд неодноразово зазначав, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить апеляційний суд

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.
ЄСПЛ у своїх рішеннях, здійснюючи тлумачення положень Конвенції, вказав, що право на доступ до правосуддя не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження повинні переслідувати законну мету, бути співмірними й не настільки великими, щоб спотворити саму сутність права (рішення ЄСПЛ від 28 травня1985 року у справі «Ашінгдейн проти Великої Британії»).
Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції»).
У пункті 52 рішення «Меньшакова проти України» (Menshakova v. Ukraine, заява № 377/02) від 08 квітня 2010 року ЄСПЛ виклав конвенційні стандарти стосовно доступу до суду: «Суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Таким чином, він втілює в собі «право на суд», яке, згідно з практикою ЄСПЛ, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на «розгляд» спору судом (наприклад, рішення у справі «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia, заява № 48778/99, пункт 25, ЄСПЛ 2002-ІІ).
У своїй практиці ЄСПЛ наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи як звернутися до суду, так і право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя.
Право на захист також закріплено в статті 4 ЦПК України та статті 16 ЦК України.

Матеріали справи свідчать, що 01.02.2022 року третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3 , в особі свого представника ОСОБА_4 , звернувся до суду із заявою про закриття провадження у справі, у зв`язку із наявністю такого, що набрало законної сили рішення суду постановленого з приводу спору між тими самими сторонами, про той саме предмет і з тих самих підстав.

Статтею 255 ЦПК України передбачені підстави закриття провадження у справі.
Зокрема, пунктом 3 частини 1 статті 255 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.
Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.
Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.
Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.
Встановлена цивільним процесуальним законом неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках набрання рішенням суду законної сили, яке згідно ст.129-1 Конституції України та ст.18 ЦПК України є обов`язковим для усіх органів та осіб.
Таке повністю узгоджується із принципом юридичної визначеності, який є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права і відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень («що вирішено - вирішено і не має переглядатися до безмежності»). Європейський суд з справ людини у рішеннях від 25 липня 2002 року у справі «Совтрансавто-Холдинг» проти України», від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» зазначав, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності (визначеності), який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів, а сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи (рішення від 24 липня 2003 року у справі «Рябих проти Росії», заява №52854/99).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04грудня 2019року у справі №917/1739/17 (провадження№ 12-161гс19 ) вказано, що «предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту права або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу».

Постановляючи ухвалу місцевий суд прийшов висновку, що цивільна справа за позовом Акціонерного Товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягає закриттю оскільки рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 03.04.2014 року, резолютивну частину якого залишено без змін рішенням Апеляційного суду Одеської області від 27.06.2014 року та ухвалою ВССУ від 29.10.2014 року рішення Овідіопольського районного суду Одеської області та ухвалу Апеляційного суду Одеської області залишено без змін.
В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед Публічним акціонерним товариством “Укрсоцбанк” за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії № 2008/13-1-08/406 від 18.08.2008 р., стягнути зі ОСОБА_3 (ІПН : НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства “Укрсоцбанк” (ЄДРПОУ 00039019) заборгованість у розмірі 5812920,13 грн. (еквівалент 727251,36 дол. США за офіційним курсом НБУ, станом на 22.11.2013 р.) – звернути стягнення на предмет іпотеки за нотаріально-посвідченим договором іпотеки від 18.08.2008 р. (реєстр. № 1390) посвідченого, приватним нотаріусом Одеського МНО Трофімець В.В. : на земельну ділянку (кадастровий номер : 5123755800020060048), загальною площею 0,1 га з цільовим призначенням – для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ОД № 040214 виданого 25.03.2004 р. Овідіопольським районним відділом земельних ресурсів на підставі договору купівлі-продажу від 04.10.2000 р., посвідченого приватним нотаріусом Овідіопольського РНО Одеської області Панченко О.О. і зареєстрованого в реєстрі за № 2083, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № ТІ-3584-18 та на житловий будинок, загальною площею 330,8 кв.м, жилою площею 90,2 кв.м, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 .

Проте, у справі 509/82/14-ц відповідачем є ОСОБА_3 , а у справі 509/1291/21 відповідачами є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 . 
Підстави звернення до суду, в даній справі, - реєстрація предмета іпотеки на нових власників та не перенесення записів про іпотеку до реєстру.
Розмір суми стягнення ( за кредитом, відсотками, пенею) відрізняється від заявленої суми до стягнення.

Отже, сторони, підстави та предмет позовів у наведених справах не є цілком тотожними.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув, не перевірив які саме позовні вимоги у справі 509/82/14-ц є тотожними позовним вимогам у даній справі, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку щодо закриття провадження у справі з підстав п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, в цілому.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Ураховуючи, що висновок суду про залишення позову без розгляду у справі є помилковим, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. 367, п. 6 ч. 1 ст. 374, ст. 379, ст. 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк», яке змінило найменування на Акціонерне товариство «Сенс-Банк», задовольнити.

Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 31 серпня 2022 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.
Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді                                                                                            В.А. Коновалова

В.В. Кострицький